Režie:
Juan José CampanellaKamera:
Félix MontiHrají:
Ricardo Darín, Soledad Villamil, Guillermo Francella, Carla Quevedo, Pablo Rago, Javier Godino, José Luis Gioia, Fernando PardoObsahy(2)
Oscarové argentinské drama režiséra Juana Josého Campanelly, vypráví příběh právníka na
odpočinku, který píše román a doufá, že uzavře případ jedné nevyřešené vraždy a vyrovná se s
neopětovanou lásku ke své bývalé nadřízené.
Benjamín Chaparro odchází na odpočinek z celoživotní práce u kriminálního soudu. Aby vyplnil
volný čas, rozhodne se napsat román na motivy případu, který kdysi řešil a sehrál v něm důležitou
úlohu. Motivem je vražda, která se stala v roce 1973 v Buenos Aires a pátrání po jejím pachateli.
Když však Benjamín otevře dveře do minulosti, už je nedokáže zavřít. Turbulence v Argentině oněch
časů totiž zasáhly do osudů jeho postav s veškerou silou násilí a smrti. A ačkoli si Chaparro myslí,
že jeho příběh je pouze o minulosti, pátrání v ní staví do jiného světla i jeho současný život a donutí
jej postavit se čelem k dilematu jeho dlouholeté neopětované lásky. Benjamín musí přehodnotit
své pocity, činy i učiněná rozhodnutí. A nalezení pravdy bude vítězství nejen literární, pomůže také
uvolnit cestu ke spokojenému zbytku života.
(oficiální text distributora)
Recenze (169)
120 minut nudy + 7 minut pasazi, ktore tomu vsetkemu davaju zmysel. Bud som nebol dostatocne pripraveny na nekonecnu konverzacku alebo som bol prilis unaveny a cakal som nieco pri com sa neda zaspat. Bacha, tento film vam k spanku dava nekonecne mnozstvo moznosti . Moju pozornost si ziskal len v dvoch-troch momentoch pricom jeden z nich je prave koniec, ktory vsetko dava do poriadku a prinutil moje myslienky k rekapitulacii nudneho pribehu. Nic by tomu nechybalo, iba ta zrucnost natocit to aspon trosku zabavne by sa zisla. ()
Pod rouškou pětek, země a jazyka jsem si to opatřila a s chutí se k tomu usadila ... teď se hrabu z laviny sentimentu, dočítám se, že tohle melodrama vyfasovalo Oscara a ani hlava mi to nebere. Na variantu, kdy film nedostane ani suchý z nosu a uchvátí mě, jsem připravená vždycky, na tohle nikdy. ()
Tak jestli je toto nejlepší Argentinský film posledních let, dokonce nominovaný na Oscara, není divu, že ten národ zbankrotoval!! A nechtěl bych vidět ten nejhorší! Proti tomu jsou ty jejich telenovely umělecky a zábavný skvost. Rozhodně nečekejte detektivku, natož thriller a mystérie je tam asi tolik, jako v dokumentu o stěhování tučňáků. Frajer chce 25 let ošustit kolegyni z práce, a ani jí to neřekne, protože ona je vdaná a on je charakter!! Tolik k romantice. Přišlo mi, že ti herci melou dvě hodiny hubou jen proto, že éra němého filmu už je za zenitem, nebo snad proto, aby vás unudili xmrti. Navíc mě naštvalo, že když už jsem to heroicky protrpěl až do konce ( bez přetáčení !!!), ani jsem se nedozvěděl, kdože vlastně měl v očích ten sekret .... 4.2.2010 Ad) Bouncer: Někteří zdejší uživatelé ... Ne, takhle ne! Jsem přece vymaštěná lopata, už to podruhé s nadhledem neudělám!!! Takže: " Jdi do prdele, mentále entelygentňy!!!" ()
Oscar 1 : Nejlepší cizojazyčný film ()
(Ne)obyčejná detektivka. V něčem připomíná Fincherova Zodiaca, ale mnohem větší roli v ní hrají osobní vzpomínky, dlouho skrývaná tajemství a politika (k vraždě dochází rok po smrti Peróna). Film se úspěšně vyhýbá jednoznačným závěrům a v interpretování některých událostí nabízí stejnou volnost, jakou mají (a využívají) postavy. Naše verze celého příběhu jen doplňuje skládačku, která nikdy nebude úplně kompletní. Stejně jako žádná z postav nedokáže naplnit svou touhu (po pomstě, lásce, přátelství…). I když s Espositem trávíme nejvíce času a v důsledku bude mít právě on největší podíl na podobě naší verze, není jediným vypravěčem. Okamžiky, kdy předává slovo druhým jsou stejně nepostřehnutelné jako momenty, kdy kriminální thriller přechází v buddy movie. Tajemství jejich očí je vyzrálým počinem, který se dotýká mnoha konkrétních i obecnějších témat. Možná až příliš mnoha, ale koho by nezaujal obsah, může obdivovat formu. Zejména „našeptávající“ kameru, která v záběru-scéně z fotbalového stadionu předvádí kousky vyvolávající podezření z užití černé magie. A magie, akorát ne černá, film s jeho délkou a tématickým záběrem nadnáší a chrání před těžkopádností. 85% Zajímavé komentáře: Marigold, Radek99, Bluntman, ZkuKol, JohnFarst ()
-NEBUDE TO JEDNODUCHÉ. -TO JE MI JEDNO. Trošku krimi, trošku drama, trošku story love, dohromady však ani jedno pořádně. ()
Mám tyhle typy filmů rád. Nenápadný, ale zajímavý. Na druhou stranu ale většinou u těch nenápadných hrozí, že budou taky nudný a strašně se televizně táhnoucí. No a u tohodle jsem to prožíval tisíckrát tolik. Protáčel jsem se v posteli jak zběsilej. Ale teď nevím, jestli to bylo víc filmem nebo tím, že jsem v pokoji i večer měl třicet stupňů. Vedro je občas nesnesitelná věc. ()
║Rozpočet $2milióny║Tržby USA $6,391,436║Tržby Celosvetovo $33,637,067║ ()
Jsem kdesi na půl cesty mezi zaujetím a okouzlením. Campanella dokázal do svého snímku vtisknout onu nezaměnitelnou emocionalitu "hispánské" kultury, která je zmítána někde mezi hlubokým prožitkem a exaltovaným kýčem. Občas mě z filmu vyrušovaly momenty, kdy až příliš prosvítá make-up – ten skutečný, i narativní. Každopádně El Secreto De Sus Ojos má vždy připravenou odpověď, moment, který vrací vyprávění do sedla. Laděním ho lze přirovant k Almodóvarovu něžnému období kolem Mluv s ní – je to zjitřené, kolíbavě lyrické a nadreálně krásné, jakoby se prolínala telenovela, thriller a psychologické drama. Herecké výkony jsou pevným svorníkem, roviny vyprávění jsou velmi čitelně a přehledně uspořádané a výsledkem je tak snadno přístupný a přitom tématy překypující film... Jen mám pocit, že skutečné dokonalosti pořád brání ona okázalá vrstva šminek i velmi konzervativní formy vyprávění, ze které si Almodóvar sarkasticky utahuje v Rozervaných objetích. ()
Úžasné, kolik rovin a významů v sobě spojuje tento argentinský snímek (a čerstvý držitel Oscara) a jak je to přesto celistvý a konzistentní celek. 1. metažánrový film, který by bylo velkou chybou vnímat jen jako pouhou kriminálku. Spojuje v sobě hned několik žánrů (detektivní, romantický, komediální, politický, historický), přičemž jejich významovému rozložení porozumíte teprve až s úplným závěrem snímku. 2. postmoderní snímek, který je vyprávěn kontinuálně ve třech rovinách (současnost, minulost a její reflexe prostřednictvím stylizace románového pohledu), které se ale pozvolna proplétají a místy je lze snadno zaměnit, vytvářejí navíc prostor glosovat a reflektovat dění, které má charakter současnosti. 3. velmi osobitá variace s odkazy latinskoamerického magického realismu, kde nechybí tradiční atributy - osudová žena, láska přetrvávající dekády, prvek pomsty jakožto jediného principu bytí, výjimečně silný příběh, úkladné vraždy, různorodá interpretace reality, narační světy... 4. rámcová kompozice pointovaná dvojitým závěrem, který snímek a celý příběh skutečně korunuje a svádí do jednoho řečiště rozložité povodí dějových linek 5. skutečně zdařilou estetiku snímku a stylizaci do 70. let minulého století, pod níž tiše probublává šedé bezčasí peronismu a následných vojenských diktatur, tedy polototalitní a totalitní režim, který přímo ovlivňuje události v příběhu. 6. neobvykle silně vyvážená forma a obsah - snímek působí skutečně jako homogenní tvar, od použitých kamerových clon, autentické mizanscény coby dobové kulisy, nenápadného střihu, gradace, členění do několika celků ukončených vždy patrnou minizatmívačkou, několika stylizovaných pasáží, hereckých výkonů, scény na fotbalovém stadionu...až po výše popisovaný pouhé kriminálce neadekvátní obsah. Skutečně silný a sugestivní film se výraznou stopou artového směrování... PS: Hanekeho Bílá stuha si ale Oskara zasloužila víc... ()
(CINEMA MUNDI 2010) Pro mě osobně jeden z formálně nejopojnějších filmů. Hladké přechody mezi jednotlivými žánry; precizní dávkování informací, kdy divák očekává předvídatelnou velkou pointu, ale nakonec je předchozí zasazeno do zcela nového rámce dodávající viděnému na komplexnosti; stylistická nápaditost při inscenování mizanscény a především orientaci v prostoru (několikaminutová scéna na stadionu v "jednom záběru"); tři zcela odlišné módy vyprávění, které jsou od sebe v některých chvílích k nerozlišení (současná rovina, kniha o minulosti, vzpomínky na minulost); chytré postavy otevřeně kritizující to, co by mohlo být považováno ze strany diváka za nedostatek a vůbec ironizující melodramatičnost či poukazující na nepodstatnost detektivního pátrání (protože pachatel je odhalen brzy, jde jen o to ho chytit). Je mi jasné, že tyhle nadžánrové pecky nedostávají Oscara, ale za sebe mám v kategorii Nejlepší zahraniční film jasno. P.S. Oprava: dostávají, a jsem tomu rád. ()
Nevím, proč se ode mě čeká, že si budu automaticky ucvrnkávat do kalhot z toho, že malá kinematografie se zmohla na něco, co bychom v případě USA nebo jiné profláklé filmové země považovali za vcelku slušný detektivkový standard. Sbírka žánrových klišé postavených vedle sebe bez nějakého odůvodnění nebo ozvláštnění. Motiv pomsty, posedlosti, osudového případu (do poslední čtvrthodiny se však jedná o nijak nenormální záležitost) viděn stokrát a lépe a bez půlhodinového závěru. Co je na programu dál? ()
Jeden ze 125 nejlepších neanglicky mluvených filmů - 125 Greatest Foreign Movies http://www.csfd.cz/uzivatel/136528-rhk/. ()
Obrovské překvapení z Argentiny. Na začátku filmu je film žánrově značně nejednotný a také chvíli trvá, než se divák v příběhu zorientuje. Dějová linka se poté začíná vyhraňovat a my sledujeme se zaujetím příběh jedné čtvrt století taré vraždy. Některé počáteční mrtvolné scény jsou vytřídány scénámi, které sledujeme zcela bez dechu. A závěr filmu je opravdovou lahůdkou. ()
Obyčejná kriminálka. Potřebovalo hodně energie dokoukat to do konce. Nechápejte mě špatně - je to "objektivně" dobrý film, to bez debat, ale já si ho strašně neužil. ()
Během sledování filmu mi několikrát přišel na mysl Zodiac (a citát "je více způsobů, jak kvůli vrahovi ztratit život" nebo jak to přesně bylo), ale už to zmínil uživatel Matty. Je pravda, že postavy se tu a tam chovají trochu zvláštně a občas jim chybí trochu více rozhodnosti, občas k nějaké změně potřebují něco, co udělá někdo jiný. To mi trochu vadí na postavách, u kterých tak postrádám samostatnost a schopnost unést svá rozhodnutí. V tom jsem nenapravitelný a vím, že moje požadavky jsou trochu pohádkové. Ale tomu příběhu v mých očích silnější hrdina prostě chyběl. Chápu, že Espósito nemohl jít proti všem, ale své vyvolené prostě měl říct co a jak do očí a nečekat s tím 30 let. Ale to je jen jedna stránka, je tam mnoho dalších, veskrze pozitivních. Herecké výkony, kamera, výborná scéna na stadionu v jediném záběru, nebo moment, kdy Goméz jakoby mimoděk vytahuje zbraň ve výtahu, aby dal hrdinům najevo, že je nedotknutelný. Takže čtyři. ()
Zajímavá věc, když jsem viděla americký remake, tak jsem vůbec nevěděla, že to je remake a vůbec že je to adaptace, ale i tak mi ten film celou dobu připadal jako palčivě zmrzačený a triviálně amerikanizovaný románový příběh se silným artovým potenciálem. Takže jakmile jsem se dozvěděla, že opravdu existuje cizojazyčný předobraz, běžela jsem ho rychle zkontrolovat s jistotou, že bude dokonalý na všech místech, kde se Amíci snažili být chytří a současní. Je to pravda z hlediska příběhu, symbolů, témat a motivů. Ale velmi nerada musím přiznat, že co se týče atmosféry, tak se mi ta americká verze líbila víc. Tady se pořád mluví a mluví a všichni jsou tak energičtí a nastrojení... Přijde mi, že to do velké míry ubírá tíhu tomu tušenému neviděnému podhoubí, a ani ta finální konfrontace kvůli tomu nevynikne tak moc, jak by mohla. ()
Žánrové zařazení trochu klame, protože mnohem spíš než kriminálka je Tajemství jejích očí milostný příběh zasazený do země se složitou politickou situací a vyrovnávající se s léty vojenské diktatury. O pěti hvězdičkách jsem ani na okamžik neuvažoval, ale mezi třemi a čtyřmi jsem se rozhodoval celkem těžko. On ten scénář má něco do sebe a několik scén má obrovský emoční náboj, na druhou stranu je ten film značně rozvláčný, na svůj žánr přespříliš lyrický a potřeboval by přinejmenším odvážnější střih. Celkový dojem: 75 %. Dodatek: Většině filmů s odstupem hvězdičku spíš ubírám, tady konstatuju, že jsem mu spíš při prvním kontaktu ublížil, protože jak týdny plynuly, v myšlenkách jsem se k němu vracel a zpětně jsem jeho kvality docenil. Ten kousek je komornější a vede příběh jinými cestami než severoamerická nebo evropská konkurence, je svůj, latinoamerický a v tom je jeho přidaná hodnota. Navíc ten motiv nemilosrdné pomsty v běhu času je nesrovnatelně kultivovanější a přitom působivější než tragikomická braková historka z jihokorejského Old Boye. ()
Děj mě zaujal hned od začátku. To je vždycky dobrý znamení! Jenže je to trochu jako houpačka, místy to graduje a napětí se dá krájet a vzápětí se ocitáte v zápletce dvou hlavních hrdinů, jako vystřižené z červené knihovny. Vyústění příběhu se mně docela líbilo, ale zase to celkem zabil konečný příval romantických řečí. ()
Žánrově vybroušená krimi s od začátku do konce přesným plánem a rozvrženou kompozicí zvratů, vývoje postav atd. (vzájemná gradace a posouvání vyšetřovací linie s osobními záležitostmi či tragédiemi), pevnou režií s pár silně atmosférickými okamžiky (fotbalové hřiště, výtah), upomínající na Fincherova Zodiaca, skvělými herci a velice silným pocitem, který ve vás po skončení filmu ještě chvíli přetrvá. Na klenoty žánru nedosáhla jen o kousek a byla by tak chyba tuhle argentinskou lahůdku minout jen proto, že jste letos Oscara přáli někomu jinému. ()
Reklama