Režie:
Tomáš MagnusekScénář:
David LaňkaKamera:
Matěj BrothánekHrají:
Milan Chára, Tomáš Magnusek, Luboš Xaver Veselý, Ivana Andrlová, Dáda Patrasová, Karel Heřmánek ml., Martin Stropnický, Veronika Žilková, Kamila Nývltová (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Do právě otevřeného „hubnoucího“ sanatoria se sjíždějí pacienti s cílem zhubnout. A i když každý z nich k tomu má jiný důvod, všichni tu teď pod dohledem asketického primáře podstupují nejroztodivnější procedury a cvičení, to vše navíc bez jídla, alkoholu a sexu. Tím se pro většinu z nich pobyt v sanatoriu stává noční můrou. Hrdinové Jedlíků jsou romantičtí i pošetilí, vtipní i dojemní, žádný z nich nepostrádá smysl humor. Všichni jsou vedeni láskou – k lidem, věcem, práci, a samozřejmě k jídlu – a každý z nich ji také nakonec najde. Jak už to prostě v dobrých filmech bývá. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (148)
Scénář, v němž nedává NIC smysl a chybí tomu jakákoli minimální věrohodnost. (Šlo by jít scénu po scéně, postavu po postavě, větu po větě...) _________ Morbidně obézní plastický chirurg Magnusek má za manželku milující Evu Decastelo a na soukromé klinice rozmlouvá svým pacientkám operace a zaměstnavatel ho přesto nevyhodí. Dáda Patrasová se (doslova) ledva otočí a její vypelichaný tlustý manžel líbá hubenou dvacítku. Dáda jede ze žalu zhubnout a tam se do ní zamiluje od 30 let mladší terapeut Mirda, který den předtím balil povrchní a zpovykanou Kamilu Nývltovou, kterou přitom pigluje neurotický hlavní doktor Martin Stropnický, který byl dřív tlustý, ale to nikdo z nějakého záhadného důvodu nesmí vědět... Ivana Andrlová stalkuje takřka imobilního mastodonta Milana Cháru, chce ho sbalit a na důkaz lásky mu koupí postel, na níž se může dál vykrmovat a skládat písně, které jsou údajně úžasné, ale nikdy je neslyšíme, protože tvůrci byli tak líní a neschopní, že žádné do filmu ani nesložili; Luboš Xaver Veselý z nejpohodovějšího rádia jede na kurz tajně dělat zlý bulvár, který by nikoho nezajímal; účastníci kurzu si píšou povinně deníčky a nechápou, že se z nich bude veřejně číst; žádné sezení a otázky nikdy k ničemu nedospějí; veškerá terapie působí totálně amatérsky jako kombinace těch nejhorších socialistických klišé, kapitalistického luxusu a nacistického lágru; Magnusek s Chárou jedou z neznámého důvodu několik dní po odchodu ze sanatoria kilometry do nějaké pekárny na periferii, kde si chtějí u vrátného koupit pečivo atd., atd. ______ Jednoduše, scénář musel psát David Laňka s ještě odkrveným mozkem po práci na své epochální knize o erotice v české kinematografii, jinak to zřejmě nelze vysvětlit. ______________ Herecké výkony se nekonají - neherci odříkávají text, herci přehrávají. Něco jako vtip nebo humor tu vlastně neexistuje, celou dobu to působí jako dětinské snažení a nerozhodnost "točíme komedii a vůbec nevíme, co by na ní mělo být vtipné, tak budeme raději jen přízemní". Poselství "buďme spokojení, takoví jací jsme", je v přímém rozporu s Magnuskovým burcováním v Bastardech, aby se společnost jinak měnila a mýtila negativní jevy. Čili typicky čecháčkovské: "Mě nechte na pokoji a ostatní, ať se přizpůsobí". __________________ Fim vypovídá především o tom, že si Tomáš Magnusek myslí, že všichni na světě už jsou ve svých oborech úplně stejní diletanti jako je on a jeho štáb. ______ Naprosto nemohoucí filmové vyjadřování plné zbytečných detailů, statických záběrů, neohrabaných kompozic v úzkém výřezu, špatně nasazených postsynchronů, nevyladěného zvuku, z kterého bolí uši a občas je třeba slyšet víc praskání ohně než dialogy, někdy zvuk dokonce úplně mizí, aniž by to bylo nějak vypravěčsky motivováno... Vrcholně odfláknuté řemeslo, neustálý product placement, laciná hra na city. Toto není ani komunální satira, ale komunální odpad. __________________ Pozitivum: Není to tak útočně blbé, odporné a nekonečně dlouhé jako Babovřesky. ()
Nedokážu s jistotou určit, zda se již jedná o film, nebo pouze o prodloužený díl Jste to, co jíte, každopádně by to zoufale potřebovalo liposukci. Magnuskovo vyprávění je stejně neekonomické jako přístup postav k jídlu. Většina scén, resp. scének, z nichž Jedlíci sestávají, je obdobou junkfoodových prázdných kalorií. Nenaplněná zůstala naděje, že zápletka, která se vyjeví teprve po nějakých třiceti minutách vycpávkových záběrů (v nichž product placement neslouží příběhu, ale opačně), bude dále rozvíjena. Pokračuje se ve vršení kameňáků o obézních lidech. Navzdory těžení vtipů z toho, že se někdo tajně cpe mastným sajrajtem z konzervy, Jedlíci podobně jako četné normalizační komedie oslavují koncept šťastného pozemšťanství a životosprávu svých žravých postav v zásadě schvalují. Třebaže se hrdinové, lidé frustrovaní, sobečtí, sprostí a naivní, ke shození přebytečných kil rozhodnou dobrovolně, film jejich léčebnou kúru zobrazuje jako nepřijatelnou šikanu skupinou pokrytců. Lidé obézní vinou své slabé vůle jsou tak vydávání málem za rebely, kteří se vzpírají normám krásy a zůstávají sami sebou, jakkoli nebezpečné pro jejich zdraví to může být. Ke skutečnému poručování řádu však nedochází. Daný (nejen) fyziognomický stav je vyhovující a hlavní přítěž nakonec představuje bulvár, neschopný akceptovat lidi, jací jsou. Snaha cokoli změnit absentuje. Stačí, že se komplikace podaří krátkodobě ošvejkovat. Pravidla zde ostatně slouží jenom k tomu, aby mohla být opakovaně porušována. Magnuskovu ideově pochybnou a dramaturgicky zprasenou ódu na tuk definitivně pohřbívají rozpačití „herci“ a režie na úrovni lepšího teleshoppingového spotu. Vrcholnou ukázkou řemeslných schopností tvůrců je jedno přeostření z tváře postavy na kousíček šunky, který drží v ruce. Pět procent pouze kvůli tomu, že to pocitově bylo cca o hodinu kratší než Babovřesky a Líbáš jako ďábel. 5% ()
Magnusek mě zaujal tehdá snímkem Bastardi, kde krásně ukázal jak to chodí na vašich školách, takže od té doby ho mám celkem v podvědomí i když točí podstatně horší kousky. Tahle komedie mě zajímala, jelikož mám doma taky jedlíka co mi dává dokonce 107 kg lásky akorát jí teda nemá v sádle ale jebat to hmota jako hmota. Tak jsem čekala jak vorvani budou hubnout při různých formách trapnýho humoru, kterej ale jako zhulená dokážu ocenit. A ono nic. Film je spíš komediální dráma a jako takovej mě zklamal. Pár hlášek, dva frky a zbytek všeho ve filmu je nucenej jak orgasmus pornoherečky. Nej postava filmu byl George s ním byla fakt veeeelká prdel a zajímalo by mě kolik váží. Hádám že dva a půl Alíka tzn šest mojich maličkostí. Jelikož jsem škodolibá svině tak mě potěšilo, že vážím méně než půlka jeho prdele a tak za každou tu polokouli co mu seděla pod zádama dávám 1* což jsou dohromady hvězdy dvě. ()
Svým způsobem mě těší, že Dáda ještě žije, ale to je asi tak všechno. #finaleplzen ()
I herci potřebují tu a tam zajít na premiéru svého filmu do multiplexu a za honorář pak chtějí něco pořádného do huby. A že těch slušných tady pár pobíhá (Stropnický, Županič). Neumětelové pak potřebují dokázat, že za režisérské kormidlo prostě patří. Chyba lávky, protože čeho je moc.. I ti mnozí neumětelové (také nikdy nebudu skvělý tanečník, ale smířil jsem se s tím) alespoň vzdáleně tuší, jak se filmy dělají. Tady divák prostě nestačí zírat. Stačí si třeba vzpomenout na několikaminutovou scénu, v níž Koloběžka první podstupuje regeneraci – a my její téměř šedesátileté naolejované tělo musíme detailně sledovat!! 10% – vážně toho chybělo hrozně moc.. ()
Skutečně nestačí jen touha natočit si svůj vlastní film. Někdo se to možná naučí za pochodu, ale pan Magnusek k nim bohužel nepatří. Bez scénáře a režijního vedení to opravdu nejde. Sice to má titulky, jsou v tom herci, ale film to není. Režisér neví, co má režírovat, herci neví, co mají hrát. Byla jsem v pokušení lípnout jednu hvězdičku Dádě za odvahu vylést před kameru, ale docela rychle mě to přešlo. ()
Příjemné zhruba stejně jako dvoumetrákový spolusedící v tramvaji, drtící vaše ostatky o okenní tabuli. ()
Magnusek "lehounce" inspirován Smyczekovým Sedm hladových dojebal dokonce i sobě tak blízké téma. ()
Jaúúú Dáda mi konečně da da dala... Stejně jako je potřeba na vlastnění brokárny průkaz, stejně jako třeba mít na řízení auta papíry, meli by mít i filmaři nějaké povolení na točení filmů... Pak by snad nedocházelo k podobným zvěrstvům na divákovi. Smutný konec kariéry některých dříve opravdu hvězd (Patraska, Andrlice, Ilja Racek...). Smutné. Jdu se kouknout do lednice zda tam není nějaká paštička, kterou bych slupnul polévkovou lžící - to na spravení chuti. ODPAD ()
Poznámka v žákovské knížce: Vážení rodiče. Bohužel to není poprvé, co Váš syn Tomáš něco takového provedl. Kvůli takovým, jako je on, změnilo ministerstvo školství hodnocení chování. Z hodnocení známkou na hodnocení slovní. U Vašeho syna jsem bohužel nucena na závěrečném vysvědčení ohodnotit jeho chování takto: dementní bastard. Kromě toho mu na konci školního roku reálně hrozí i tři nedostatečné! A to z režie-dramaturgie, ze zdravovědy a z tělocviku. Zjednejte prosím nápravu. Zoufalá třídní učitelka. P.S. Jeho slibům, že už to nikdy neudělá, nevěřím. To totiž sliboval už několikrát. ()
T. Magnusek si společně s Frekvencí 1 plní další svůj filmový sen, nicméně opět na úkor diváka, kterého vystavuje klasické odfláknuté režii a především scénáře, nejspíše od nějakého svého kamaráda. Dětinský děj i osudy postav, sexismus, vulgarismy a humor, ačkoli je chvílemi docela humorný, je na bázi primitivnosti. Námět je z prvopočátku bez diskuze okopírovaný z filmu Sedm hladových. Nejvíce je to vidět na postavě primáře. Současný ministr obrany ČR, se k roli postavil prakticky totožně jako F. Husák ve jmenovaném snímku. Dokonce se zde objevuje i doslovná fráze. Dobrá duše našeho ústavu. Přesně takto nazval F. Husák pan Ducháčka (Miloslav Štibich), kterého zde měl ASI představovat R. Skamene, jehož postava během děje absolutně ztratila smysl. Je nutné souhlasit s nelogičností, kterou popsal Tetsuo, nicméně vtipné chvilky a sedící hudební doprovod byly překvapením. Vše je ovšem zašlapáno celkovým pojetím. Zběsilé, závěrečné připomínání sponzorů (kterých se k neuvěření našlo zase několik desítek), či Gergovo návrat na výsluní show-businessu (neskutečně odfláknutá závěrečná scéna, stejně jako například Tomášova morální facka...to je opravdu výsměch divákovi) Tomáš Magnusek se dokonce i snižuje k jednomu z největších, filmových klišé. V závěrečných titulcích jsou prostřihy z natáčení, jenž dokazují, že by to Tomáš už opravdu neměl dělat. Pod těmito prostřihy na diváka samozřejmě blikají naši ochotní sponzoři, bez kterých by si jeden přitrouble se usmívající tlouštík své sny jen těžko plnil. ()
Ztráta času. ()
Film, který by se měl dostat do filmařských učebnic do kapitoly, jak v žádném případě nenatočit film. Tomáš Magnusek je nestorem s hroší kůží, protože když Chára a spol. zapějí u ohýnku "červená se line záře", divák (tedy těch deset z tisíce, kteří až sem vydrží a neprohodí do té doby televizi oknem) se otřepou hnusem tak mohutně, až na obrazovce odpadnou kusy sádla velikosti Grónska. Ovšem málokdo dokáže po tolika průserech přemluvit tolik značek, aby do další produkce vložily kapitál, Tomáš Magnusek je nepochybně lobistou desetiletí a taktéž úspěšným manažerem._____Střih: Magnusek a Chára v kraťasech přichází ze šaten k bazénu, pokusí se rozběhnout a skočí do něj. Asi to má být k smíchu, protože scéna končí a už jsme jinde. Ne každému se podaří sehnat dohromady tak odpornou hereckou sestavu. Je mi líto Ilji Racka a přeji mu ještě dlouhý život, ve kterém stihne hodně dobrých filmů, protože kdyby měl po tomhle umřít... Na imdb začíná seznam herců Evou Aichmajerovou, i to hovoří za vše. ()
Dramaturg neviděl text ani dalekohledem, jinak by nepřipustil dva prology: první tlouštíky postupně představí, druhý je seznamuje na odtučňovací kúře. Do stejného modelu dostalo Sedm hladových před pětadvaceti lety směs hořkosti, důstojnosti i vzpoury vůči systému; smíchuprostí Jedlíci se ani neobtěžují. Jen potřásají sádlem. Jednu věc umí neherec Magnusek náramně: vybrat si spoluhráče, kteří by ho nezastínili. A zase to zvládl, bohužel; herectví dostává na frak stejně jako ostatní profese včetně hudby odstrašující zejména v pasážích, kdy chce dojímat. Co dál? Jistě, humor. Jeho nejčastějším reprezentantem je sloveso šu..t. K popukání baví rovněž výrok "Jděte do pr.... a vys.. si voko!" Rafinovanější slovní hříčky zastupuje sousloví "Masáže, že!" A vrchol švandy zosobňuje dialog "Nemáte vteřinový lepidlo? - Vteřinku." ()
Jedlíci aneb Sto kilo lásky aneb přehlídka sponzorů aneb ukázka filmařské neschopnosti aneb představení vyhořelých herců aneb na tohle jdou moje peníze? Vítejte v pekle. Bavil jsem se aspoň tím, že jsem počítal všechny firmy, co se rozhodly podniknout velmi riskantní a předem prohraný plán, to jest vyhodit svoje peníze do kanálu. ()
I believe I've seen hell. And it was... this. Myslela jsem, že Westernstory v této pětiletce nic netrumfne, ale stalo se. Obsah Magnuskova filmu nedává smysl, jeho sledování navíc provází fyzické utrpení ze scén, které tvůrci zamýšleli jako vtipy (?), ale nedá se jim při troše zdravého rozumu zasmát, také z naprosto nezvládnutého střihu, který dává vzpomenout na počátky kinematografie (viz Fuxoft: http://www.youtube.com/watch?v=EYBjxbVg_-E ) a pekelného mixu zvuku. PS: Pointa v tomto případě zabíjí. ()
Je až sebedestruktivní sledovat s jakou přesvědčivostí, jistotou a příkladným sebevědomím dokáže Tomáš Magnusek definovat filmový odpad. Je to jedna z vůdčích osobností české filmové dekadence. Ten člověk má před sebou velkou budoucnost. ()
Trpko-sladko-trápna komédia, ktorá žije na pár hláškach, jedna každých 20 min. Občas to pôsobí, akoby to točili dvaja tvorcovia, ktorý sa nedohodli na konečnom výsledku. Ako keď niekto chce strčiť porno do akčného filmu. ()
Co lze očekávat od filmu o partičce tlustoprdů, navíc režírovaným Tomášem Magnuskem? Nic. A i tak budete zklamaní. Zkrátka film je to stupidní, nezáživný, herecké výkony jsou (až na přehrávajícího Stropnického) hrůzostrašné a nic nedává smysl. Odpad odpadů. ()
Reklama