Režie:
Thomas VinterbergKamera:
Charlotte Bruus ChristensenHudba:
Nikolaj EgelundHrají:
Mads Mikkelsen, Thomas Bo Larsen, Annika Wedderkopp, Lasse Fogelstrøm, Susse Wold, Anne Louise Hassing, Lars Ranthe, Alexandra Rapaport (více)Obsahy(1)
Stačí jedna malá lež a nic už nebude jako dřív... Čtyřicátník Lucas má za sebou rozvod a pracovní přeložení z postu učitele na vychovatele ve školce. Ale postupně se začíná upínat k optimistickým vyhlídkám, navíc má své dlouholeté přátele a v komunitě rodného maloměsta je oblíbený. Stačí ale jedna malá lež a vše začne brát za své. Kamarádství náhle nahlodává nejistota a zneklidnění, ale nikdo jakoby ani nechtěl slyšet Lucasovu verzi. Prohlubující se nedůvěra eskaluje do otevřené agresivity, ale Lucas se nehodlá vzdát a jde hlavou proti zdi. Intenzivně gradující drama naplňuje diváky svíravým napětím, zatímco bez příliš okatých schémat vykresluje nemilosrdnou štvanici na nevinného člověka, ale i jeho urputný boj za svou důstojnost. (Česká televize)
(více)Recenze (1 765)
Karl Popper napsal někdy v polovině minulého století několik článků a knih o tom, že správná hypotéza musí nabízet prostor pro své vyvrácení. Pokud totiž upravujeme náš výklad faktů na základě teorie, pokud nezavrhneme hypotézu, když empirické důkazy nesedí, pak si ona teorie nezasluhuje být teorií nazývána a měla by být odmítnuta. Měla by být nahrazena něčím, co vyvratitelné bude. Poppera v jeho knihách sice zajímala především věda, s jistým nadhledem by se ale dalo říct, že jeho charakteristika sedí i na děj Honu jako takového. V něm je totiž hlavní hrdina obviněn ze sexuálního obtěžování a pedofilie poté, co si jedna malá holčička ve zlosti vymyslí, že jí ukazoval pindíka, a škála nepříjemných důsledků na sebe nenechává čekat. Když si holčička uvědomí svou chybu a nechce vypovídat před psychologem, všichni dospělí to považují za známku studu k tomu, co se přihodilo. Když mamince řekne, že se mezi ní a Lucasem k ničemu podobnému nedošlo, vysvětlí si to maminka jako snahu vytěsnit zážitek ze své paměti. Ať už zkrátka kdokoliv udělá cokoliv, vždy to podle místních bude prokazovat Lucasovu vinu, vždy se zkrátka - použijeme-li myšlenky Karla Poppera - bude chápání důkazů měnit podle teorie, ne teorie podle získaných důkazů. A co je pro hlavního hrdinu ještě horší, jeho sousedi se tentokrát rozhodnou vzít spravedlnost do svých rukou. Pod vlivem ideje, že k monstru se člověk může chovat zas jen jako monstrum, postupně začínají likvidovat vše, co si Lucas celý život budoval. Hon je nepříjemný, syrový, nelítostný, působivý. Ukazuje totiž, jak propastný rozdíl může být mezi "zdáním spravedlnosti" a "spravedlností" jako takovou nebo že většina nemusí mít vždy pravdu (i když je na tom naše politické uspořádání založené). A zároveň nám připomíná, že dokázat, že něco neexistuje, něco není či se něco nestalo, nejde. Jak už totiž tvrdil Bertrand Russell v jedné své eseji: I když nebudeme mít jediný důkaz toho, že kolem Země obíhá čajová konvička, nikdy nemůžeme s jistotou tvrdit, že někdě na obloze, skrytá pohledům našich dalekohledů, není. [47th Karlovy Vary International Film Festival] ()
Je neuvěřitelné, kam až může zajít jediná lež dítěte a téměř nevratně tak zničit nejeden lidský život. Budiž každému útěchou, že se děj odehrává v Dánsku a všichni víme, že jsou seveřani v tomto ohledu trochu divní. Každopádně se však jedná o film, který je tak dobře provedený, že ve vás zanechá spoustu pocitů a za to dílo nesmírně cením. Závěr je pak nasměrován mírně optimisticky s otevřeným koncem. Což mi připadalo velice povedené a asi není nutné dodávat, že na toto dílo jen tak nezapomenu. 83% PS: Pevně doufám, že toto dílo bude pro mnohé fungovat jako ,,eye opening" a lidé si tak uvědomí, že jejich andílci také často lžou jako když tiskne. ()
Příliš jednorozměrné sledování toho, jak snadno se proti platnému členovi smečky můžou všichni obrátit. Na psychologické drama ale hodně podstatného zůstává vynecháno, zbývá banální a poněkud laciná ždímačka citů řemeslně zvládnutou atmosférou. *~ ()
Thomas Vinterberg dokázal obalit neoriginální příběh neskutečně hutnou atmosférou a do prostoru vpustil tolik uvěřitelných charakterů, že se mu podařilo stvořit nervy drásající drama jako málokteré jiné. Syrové do morku kostí a díky Mads Mikkelsenovi příjemně uhrančivé celých 111 minut. ()
Psychické dusno, jenž vám nedá spát. ()
Realistické mrazivé drama, které ledacos vypovídá o lidské povaze. Mads jako vždy vynikající. Snímek nikdy nesklouzne do filmových klišé a navzdory tomu, nebo možná právě proto zůstává napínavý, ()
To by mě zajímalo, v jaké pohádce se lidé dozvěděli, že děti mluví jen pravdu? Mám malou sestru a jedno vím jistě - děti mají obrovskou představivost a dokonce umí být i kruté, v některých případech mstivé a prolhané. Film je jedna velká deprese, protože se musí sám sebe člověk ptát, kolik lidí by v podobné situaci stálo na jeho straně ? Můžeme si nalhávat, že nikdo z našich blízkých by takovému svinstvu nevěřil, ale film potvrzuje heslo "v nouzi poznáš přítele". A ano, lidé jsou sice ovce, ale těžko říct, zda-li je v takovém případě můžeme vinit. Pravdou ale zůstává, že mnohdy většina lidí dělá soudy a má jasno o věcech, o kteréch ví leda ho.. kulové :-) Snad každý z nás to zažil na vlastní kůži, ačkoliv třeba v únosné míře. Jagten právě na to, že se člověk vyžívá v kolektivní štvanici poukazuje dost silným způsobem. O hereckých výkonech netřeba mluvit, protože byly vážně dokonalé, ačkoliv mi ta malá ukecaná popotahující holka brnkala na nervy. Zase jednou film, kde obsah vítězí nad formou, bravo! ()
Na filmy s Madsem Mikkelsenem se chodí vlhnout. Někdy je to i příjemné překvapení z jiného hlediska. A takovým je i Hon, příběh o tom, jak nám ty dětičky rostou poněkud přes hlavu. A není to problém jen zásadně demokratických USA, ale ve stejném průseru je i jinak pokroková Skandinávie. Sice to začalo jako malý film o mužské emancipaci, ale pěkně se to zlomilo do apelu na stádní omezenost. ()
Úchvatně zrežírované surové dánské drama, pojednávající o specifickém problému moderní společnosti až nebezpečně realisticky zpracované do té míry, že leckoho přejede mráz po zádech. Pro, severskou kinematografií nepolíbeného, diváka zážitek navíc umocňuje skvělý Mads Mikkelsen, do jejichž vztahu s blonďatou holčičkou se člověk dokáže lehce vcítit a trable prožívat s nimi. Více takových neklišoidních kousků prosím...90% ()
Málo racionální, postrádající logiku a zdravý selský rozum. Ačkoliv vyobrazené severské maloměsto plné obyčejných dělňasů, kteří nad ničím moc nepřemýšlí je podle všeho velmi autentický. Ale určitě bych neupřednostil strhující herecké výkony a fantastickou atmosféru+dramaturgii před zdravým použitím faktů a mozkových závitů. Nařknutí, stejně tak vyjasnění je klišé těžkého kalibru. Vinterberg je nicméně i tak skvělý režisér, protože dokáže z hovna udělat strhující podívanou s x scénami, kde buď dostanete husinu, nebo si alespon dáte ruku před ústa a budete žasnout. ()
Hutná depka, po které vám nebude moc dobře a lidech si nebudete myslet nic moc dobrého. Jen chování postav v některých chvílích mi příliš nesedlo, stejně jako místy až příliš jednoduché argumenty na můj vkus (Děti vždycky mluví pravdu a basta). I tak ovšem neskutečně intenzivní pecka. ()
Hnev a urazená ješitnosť plodí ohováranie. Následky nepravdivých slov, vyrieknutých v úmysle poškodiť, ostanú v mysliach a správaní tých, čo ich počuli, ukryté často navždy. Napriek dôkazom o absurdnosti takýchto nezmyselných tvrdení, podvedomie tých, čo počuli nezriedka vraví: "Nie je šprochu aby na ňom nebolo pravdy trochu.". Dokonalou ilustráciou pošpinenia slovom a faktickej nemožnosti úplného vymanenia sa zo zovretia následkov klebety je Vinterbergov Hon. Funguje ako prepracovaná polopatistická, vygradovaná dráma aj ako zamyslenie sa nad animálnosťou ľudského jednania, nepripúšťajúceho inú, ako prvopočiatočne prezentovanú verziu novej, šokujúcej, z rámca normality sa vymykajúcej skutočnosti. ()
Depresívny a chladný film pri ktorom som bol nie raz s nervami na dne. Pri sledovaní som mal chuť niekomu odtrhnúť hlavu a hodiť do plátna. Jagten je emocionálna kyselina, ktorá ma zožierala z vnútra. Mikkelsen zahral veľmi dôveryhodne, že som trpel zaňho. Celých 110 min a 13 sec mi ubehlo ako voda. ()
Aneb jak se prosté drama může v rukou zkušeného tvůrce proměnit v silnou látku, která chytne od prvních minut, a my už nemůžeme a ani nechceme odvrátit zrak. V pospolitém malém městečku se všichni znají, mámy od plotny, družní tatíkovští nimrodi i dítka tu a tam musejíc si vyslechnout ostřejší hádku svých rodičů. Mezi takové patří i Klara, holčička s andělským pohledem a jednou pomstou, které ani nerozumí. Obětí se stává čtyřicetiletá pomocná síla v mateřské škole Lucas, který si prošel rozvodem a který na vlastní kůži pocítí trest za neopětovanou „náklonnost“ v podobě rychle se šířící sousedské nákazy. Štvanice je to účinná, protože děti přece nelžou (jasně, že lžou) a navíc ty traumatizované se pokouší nepříjemné zážitky vytěsnit (tak si rodiče obhajují, když dívenka všechno uvádí na pravou míru). Nikdo už neřeší, že šlo o oblíbeného souseda, se škodnou se prostě musí pořádně zatočit. Díky bohu, že hlavní úlohu svěřil dánský provokatér Thomas Vinterberg charismatickému Madsi Mikkelsenovi (vyhledávám ho od dob působivého dramatu Po svatbě). V narušených rodinných vztazích Vinterberg znovu odkrývá skutečný stav společnosti, což dokonale ukázal v syrové Rodinné oslavě, kterou se hrdě hlásil k manifestu Dogma. Od té doby ušel kus cesty, a ač mi jeho další výlety moc nesedly, popasoval se i díky nim s vypravěčstvím hollywoodského typu. A ať se to někomu líbí nebo ne, přetahuje si tím diváky na svoji stranu. Mikkelsen, jeden z nejzajímavějších evropských herců posledních let, pod tlakem chybuje, provokuje, ničí svůj milostný život, přesto bojuje (v kostele, v marketu – skvělé scény). Žánrově nesmírně čisté.. ()
Do určité míry manipulativní a zjednodušující, ovšem i tak velmi působivý snímek, který není jen obžalobou stádní "spravedlivé" společnosti, ale i absence selského rozumu a ochoty ověřovat si důkladně fakta, dřív než vyslovíme své těžko odvolatelné soudy. Neschopnost přiznat se k vlastním chybám a nedostatek ochoty odčinit je, ve druhém plánu jen podtrhuje pokrytectví, se kterým se musí Lucas během svého pádu potýkat. Emocionálně nejdrásavější scény "Honu" totiž přicházejí na řadu až ve druhé polovině filmu, kdy je zdánlivě vše vyřešeno, ale podhoubí pochybností a nenávisti již není zcela možné odstranit. Lucas, brilantně ztvárněný Madsem Mikkelsenem, však odmítá ztratit poslední zbytky hrdosti, a přestože jej okolí neustále sráží na kolena, urputně bojuje o udržení lidské důstojnosti (fantastické scény v obchodě a zejména v kostele), přičemž ale navenek rozostřuje divákovy sympatie jistou nejednoznačností svého jednání... "Hon" tak nutí diváka prožívat s hrdinou vše až na dřeň, ale zároveň přemýšlet, místy pochybovat, zpětně však chápat a docenit ztvárnění Lucasova vyrovnávání se s trýznivým pronásledováním a jeho touhu po satisfakci hraničící až se sebezničením. Závěrečné minuty pak už jen logicky doplní poslední tahy celkového obrazu a vnímavému divákovi nedají nějaký čas dýchat. ()
…aneb Vinterbergovo předchozí drama nebyla náhoda, on prostě umí. Jagten je mrazivý film o tom, jak lehce a nevinně lze vše (práci, přátele, čest) ztratit během jednoho okamžiku, jak vše má dvě strany a my, jakožto diváci, bychom měli opravdu přemýšlet, než vrhneme na někoho ten pomyslný kámen (a nejen ve filmu). V tomto případě nejde ani tak o vinnu, jako spíše o fakt, jak se zbavit něčeho, co neexistuje? Jak dokázat něco, co nelze dokázat? A budete spíše věřit někomu, koho znáte celý život, či své vlastní krvi? Tento film pokládá mnoho znepokojujících a nepříjemných otázek a pár jich taky zodpoví. Speciálně závěr tohoto filmu vám dá odpověď na jednu z těchto otázek, jen nevím, jestli se vám bude líbit… Hodně silné drama s dokonalým Mikkelsenem. Plný počet bez sebemenšího zaváhání s tím, že už vím, kterému cizojazyčnému filmu budu fandit na Oscarech pro rok 2014… 100 %. ()
Takhle nějak to vypadá, když se stokrát opakovaná lež stává pravdou. Není nic horšího, než křivda. A že jí zde je požehnaně. Tolik jsem se vžil do kůže hlavního hrdiny a prožíval s ním nerovný boj, že jsem si postupem času začínal čím dál více uvědomovat, jak je film realistický a totéž co Lucasovi, se může klidně přihodit každému z nás. Vynikající film, nekončící psychický teror. P.S. Mads Mikkelsem díky svému talentu zanedlouho převálcuje Hollywood. ()
Podle kadence slin, flusaných zde na klíčové děvče jsem se domníval, že půjde o pětiletou předčasně vyspělou sexuální mašinu, co svým propadlým hrudníčkem manipuluje svět a doposud necelulitickou prdkou vrtí psem. Ona to zatím šmudlinka, kterou na jejím dětském obláčku zklamal chvilkově necitlivý přístup dozorce z kindršůle. Tak plácla první blbost, co se jí prohnala hlavičkou.... Každý dospělý zde vlastně konal správně, což neznamená, že celek nemusí mířit do řiti. Severské země, již díky svým tuhým zimám a nižší hustotě zalidnění, mají s pedofilií (co je malé, to hezké) či incestem (co je v domě zraje pro mě) bohaté historické zkušenosti. Právě proto je tahle sonda do hlubin maloměšťákovy duše přínosem, vědí, o čem točí. Snad kdekterého diváka v krizové chvíli vzpomínka na film nakopne a praví - dvakrát měř, než uřízneš. Čtvrtou přidávám za závěrečný hon a symboliku kulky, co sice tentokrát netrefila nevinného, ale jen těsně! Stejně na něm provždy ulpí třísky a pach střelného prachu. ()
Film, který mě poprvé oslovil. S odstupem skoro tří let mám pocit, jakobych se dívala na něco úplně jiného. Před lety jsem se dívala na severský film, u kterého jsem nevěděla, o čem je, prožila jsem si velice silné emoce. Na některé filmy nemám odvahu dívat se znovu, navíc na ty, které nějakým způsobem ukazují násilí nebo bezpráví. Nebýt rozpoutané diskuze na téma Hon, asi bych se na film znovu nepodívala. Svým způsobem chápu poměrně zdejší vysoké hodnocení, ale při dalším sledování film bohužel svojí působivost hodně rychle ztrácí. Falešného obvinění se týká i tuzemská televizní Klukovina (z cyklu Nevinné lži), která ovšem neměla ambice dosáhnout na Oskara, ale připadá mi uvěřitelnější. ()
Několik slov a minulost jako by nebyla. Pár vět a současnost je spíše boj o holé přežití. Jedno nařčení a budoucnost už možná žádná nebude. Podobně destruktivní drama jako byla Vinterbergova Rodinná oslava, byť tentokrát je to ještě více o emocích díky jedné malé lži, ovšem o to zákeřnější .. ()
Reklama