Režie:
Giuseppe TornatoreScénář:
Giuseppe TornatoreKamera:
Fabio ZamarionHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Geoffrey Rush, Jim Sturgess, Sylvia Hoeks, Donald Sutherland, Philip Jackson, Dermot Crowley, Kiruna Stamell, Liya Kebede, Caterina Capodilista, Gen Seto (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Virgil Oldman (Geoffrey Rush) je světově uznávaný znalec v oblasti výtvarného umění a starožitností. Ve svém osobním životě je však uzavřeným samotářem pronásledovaným mnohými obsesemi. Nikdy se nedokázal sblížit s jiným člověkem, není schopný s někým spolupracovat a v životě se nezamiloval do žádné ženy. Jeho okolí jej tedy považuje za výstředního génia. Bližší vztah má jen s Robertem (Jim Sturgess), mladým a zručným restaurátorem historických mechanických strojků a hodin. Ale ani tento vztah nelze nazvat osobním. Jedinou věcí, které Virgil věnuje svou vášeň, je tajná sbírka ženských portrétů všech uměleckých stylů a období, kterou mu pomáhá doplňovat Billy Whistler (Donald Sutherland), druhý člověk, kterého je ochoten pustit do svého soukromí. A tak jeho život běží zcela bez emocí a nečekaných změn. Až v den jeho šedesátých třetích narozenin přijde nečekaný telefonát od neznámé ženy (Sylvia Hoeks), která se představí jako Claire Ibbetsonová. Ta jej naléhavě žádá o pomoc při odhadu a prodeji zděděné rodinné umělecké sbírky. Virgil její nabídku nakonec přijme a dostaví se v domluvený čas do starého domu, který je zaplněný starými obrazy, sochami a nábytkem. Jeho nová klientka však na schůzku nepřijde. Pomocí dalších telefonátů jej Claire postupně přemluví k dalším pokusům o setkání, k nimž nakonec opět nedojde. Tak začíná zvláštní hra, která jej začne přitahovat. Snaží se zjistit identitu této tajemné ženy a pomocí triku zjistí, že Claire je mladá, velice krásná a trpí panickou hrůzou z okolního světa. A proto žije ve skrytých místnostech starého domu. Robert Virgilovi začne radit, jak krok za krokem získat srdce ženy, která se skryla před světem. Virgil se ocitá ve víru vášně a uprostřed hry, která navždy změní jeho šedivý život. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (903)
Umění, láska, zločin! U mě nejvyšší hodnocení. Dechberoucí herecké výkony, tajemstvím zahalený příběh, a v závěru nečekaná a brilantní pointa. Sice se to na konci dalo zkrátit, ale pocit z tohohle filmu mi to nijak nekazí. Musím se zeptat jen: Stál ten okamžik lásky za všechna ta nedocenitelná umělecká díla? A víte co? Váhám... ()
První půlka je velká paráda (užijte si to rámování, kamera je blaho), u které si i ostřílení žánroví matadoři musí říct, že patetická a kašírovaná romantika obalená vysokým uměním má ještě své místo na slunci, natož pak v našich srdíčkách. Pak se to nějak zvrhne, začnou nabíhat myšlenky o přepáleném středostavovském vztahu a červené knihovně a člověk si říká, že je to celé jenom velký žánrový podvod, který prostě nemůže být takhle jednoduchý a čitelný. A na závěr se to zlomí. Jenže bez emocí, protože jste si tohle ukončení už dávno předtím vysnili, aby vám z té přepálenosti nebylo trapno. ()
Z počátku to na mě působilo jako velmi originální a přitažlivě vyprávěný romantický příběh, ale ke konci to nabere neméně přitažlivý žánrový obrat a já si tak užíval víc žánrových složek najednou. Můj celkový dobrý pocit z filmu do sektoru kvalitka převezli ještě herecké výkony, hlavně Geoffrey pojak postavu Virgila za správný konec a režisérské vedení Giuseppeho Tornateho. ()
Mám takové filmy rád. Líbí se mi, když si film se mnou hraje a ještě více ocením příběh, který mě dokáže sejmout. To, co tady zdejší uživatelé v komentářích na tomto filmu zkritizovali, já tady snad musím ještě víc vychválit. Režisér natočil nádherný, mysteriozní příběh, který je skvělý už v samotném nápadu. Geoffrey Rush tady předvádí skvělé herectví, režisér Tornatore pro změnu perfektní filmařinu a Ennio Morricone nakonec vše zabaluje do skvělé muziky. Skoro to vypadá, jako kdyby se tenhle film prostě nemohl zkazit, protože na něm pracovali špičky v oboru. Pokud to tak opravdu vypadá, o to větší radost mi dělá, že film se natáčel právě v Praze. Ten závěr v matičce je totiž tak kouzelný, jak film jenom může být. Nádherný, až fantastický zážitek, u kterého mi po shlédnutí bylo hodně zvláštně. ()
║Rozpočet €13,5milióna║Tržby USA ║Tržby Celosvetovo $18,943,000▐ dobré akurát tak na zaspatie, toto ma vôbec nebralo /40%/ ()
Tornatore je podobně jako jeho hrdina tak trochu muzeální exponát, kterému informační věk musí připadat jako záludný zraňující nepřítel a film jako intimní komnata jistoty. Emočně se mě film přestal dotýkat v (úmyslně) přepálené druhé třetině, twist je promyšlený a dobře připravený, závěr zbytečně natahovaný a doslovný. Výborní herci (duety Rush - Sturgess / Rush - Sutherland ozdobné), vizuál jedna velká nádhera (odkaz na Sorentina není náhodný, on i Tornatore pořád věří v sílu zbytečného gesta), hudební podklad snad až moc sentimentální. Příjemné muzeum nostalgie, pošetilosti a obranné odtrženosti od reality. Motivy třinácté komnaty, automatonu a pravdomluvného trpaslíka se mi na téhle trochu moc mechanické metafoře nejistoty, tvořivosti a destruktivnosti citu líbily nejvíc. ()
Ano je to crowd pleasure a slzicky dojaci filmik a na mna to fungovalo. Takto par hodin po projekcii ma napada stale jedine slovo "kuzelne". (EFM 2013) ()
Film o světě vysokého umění musí být vysokým uměním. A Giuseppe Tornatore to dobře ví. Práce s kamerou je ryzí poezie, tak vizuálně čistý film se rodí výjimečně. (A jako bonus je též nejpůsobivější reklamou na Prahu.) Nadbytečná je snad jen velmi rozvolněná stopáž, ale všechny výhrady, které jsem měl v průběhu sledování snímku, smetlo opravdu silné finále. I když jsem to celý film vlastně čekal, stejně mne samotný průběh peripetie a katastrofy překvapil. Ta katarze byla silná. Film je pro Tornatoreho chrám a já jsem se jím opravdu rád procházel a nasával tu zvláštní atmosféru. ()
Je mi upřímně líto personálu zaplivané Pivnice U Milosrdných; úplně vidím jak jim tam turisté zvědavě nakukují a podivují se "kde je ten zajímavý stylový interiér z toho tak moc pěkného, ale tak tuze moc posmutnělého filmu". A doufám, že to uvidí (film nikoli interiér pivnice) i Polanski, aby se během úvodní půl hodiny poučil, jak měla vypadat adaptace Dumasova klubu. ()
Po dlouhé době zase jednou film, po jehož skončení jsem si mohl spokojeně odfrknout takové to áách, ve znamení, že jsem byl svědkem kvality. Geoffrey Rush je skvělý a v podstatě nesleze z plátna. Ostatní herci nejsou špatní, ale díky Rushovi vás to bude bavit. Režijně také nemám výhrady a opravdu mě potěšilo, že to bylo důmyslnější, než se na první pohled zdálo. ()
Tragickej casting Sylvie Hoeks. Femme Fatale, která vám má učarovat přece nemůže vypadat jako zákeřná nesympatická chladná ženská (Polanski by měl Tornatoreho učit). Celkově mi tady ta chemie nesedla, necítil jsem tam to romantické okouzlení Rushe, sice o tom mluví, ale ve vzájemné interakci mi to přišlo falešný a bez "chemie". Pořád mi spíš připadal jako oplzlej dědek, co chce píchat mladý maso :) Vícekrát zmiňovaná kašírovanost je podle mě na místě. Tornatore se veze na setrvačnosti svého velkého jména, ale krále současného italského filmu v našich kinech hledejte na konci října... ()
V KAŽDÉM PODVRHU SE VŽDY SKRÝVÁ NĚCO NEFALŠOVANÉHO..... /// Film, kterej si získal sympatie (moje vole…) od první minuty. Dokázal totiž skloubit půvab starožitností (Geoffrey Rush? Třeba, nebudem to víc pitvat…) s poetikou vztahu dvou zvláštních lidí, kterej tak vytváří trochu ,,jinou“ romantiku. Jo a má to taky zajímavej děj (to kdyby tě poetika romantickýho vztahu tolik netankovala…). /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Rád mrknu na film, kterej může pomoct cestovnímu ruchu. 2.) Mám doma starej obraz a ,,ta paní“ má v oku písmenko ,,V“. 3.) Jacques de Vaucanson byl vždycky zdrojem mý inspirace. 4.) Thx za titule ,,rosarot“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Film mě ze začátku vůbec nelákal ( umění, drama, romantický není zrovna má parketa), ale Tornatore je hold frajer,že v jeho podání zklame málo co. Film má okouzlující interiéry, starožitnosti a nábytek, slušné herce a byť je film pomalejší závěrečný zvrat je bezkonkurenční. 80% ()
Můj problém je, že jsem tomu všemu ani na chvíli nevěřila a to je špatně. ()
Nerozeznám pravého Renoira od díla netalentovaného opilce Karla, ale zato vím, že chce-li starcova vrásčitá ruka v sametové rukavičce klouzat po mladém, bledém, vyplašeném ... ženě, tak je jasné, že to bude něco stát. Jasné je to tedy každé živoucí osobě kromě Virgila, který si své panictví pošetřil do důchodu a na další životní pouti se nechá vést svými splašenými hormony. Mne to tedy mezi všemi těmi podvůdky dost bavilo a kdyby základní zápletka nebyla tak naivně průhledná, tak bych nad pražským orlojem klidně nechal rozzářit všech pět dostupných hvězd. ()
Formálně špičkový film, který si dává záležet na tom, aby z něj "formálnost" přímo číšela. Ona právě formální a také velmi distingovaná je hlavní postava. Vytříbené chování pana Oldmana se střetává se skutečným světem, v němž se mu dostává profesního uznání, ale žádného úspěchu v osobním životě. To se má změnit s příchodem záhadné dámy, která v panu Oldmanovi vzbudí zápal a pocity, které si myslel, že mu zůstanou navždy cizí. Film přednáší zrod romance pouze decentně a nedoslovně. K tomu pointa filmu zabrousí překvapivě někam úplně jinam, takže výsledek je dosti působivý. Nejvíc oceňuji, jak moc se dokáže vypravěč (režisér) dostat pod kůži hlavní postavě a zpřístupnit její nitro... 8/10 ()
Tornatore je režisér zakletý v čase a prostoru, točí celý život jako sedmdesátník a ty nostalgické přeslazené obrazy umějí být otravné. Jenže na druhou stranu je v nich i cosi vtíravě účinného, za což je nedokážu odsuzovat. Platí to i pro Nejvyšší nabídku, které se mi chce vytknout hned několik věcí, ale nakonec dám prostě slabší čtyři hvězdy a uznám, že se a to koukalo dobře. ()
U tak nezvykle smutného mainstreamově točeného filmu bych rozhodně nepoužíval označení "crowd pleaser", neboť se tu zřetelně jde proti radostné katarzi, která je tu skoro automaticky očekávaná. Snímek si pohrává s midcultovými prvky, protože pojednává o světě vysokého umění a rozehrává love story dvou pokřivených duší, které se díky sdíleným citům "naučí žít" (a stanou se "normalizovanými", podobně jako v jiném Rushově filmu, Králově řeči), ale to všechno se podvrací v nečekaně deziluzivním závěru. Je to vlastně příběh naivní nezkušené zamilovanosti, z níž se ovšem hrdina nepoučí, ale zabředá do ní ještě hlouběji. Jak jsem naznačoval v úvodu, smutnější film jsem dlouho neviděl. ()
Hehe, Sorrentino se může jít zahrabat. Protože tady máme stárnoucího zbloudilce, hledajícího jedinou a opravdovou lásku, ne jakékoliv povyražení k ukrácení čekání na smrt jako ve Velké nádheře. A i ta trpasličí žena tady byla využitá tisíckrát líp. Totiž kouzelněji. ()
Krása utajených obrazů visících na stěnách, zvyšující se napětí účastníků aukcí umění úměrné tomu, jak stoupá cena jejich vyhlédnutých pokladů k obohacení sbírek, tajemství artefaktů starých mechanismů a především tajemství, která lidé skrývají za přísně střeženou maskou svých tváří a pečlivě kontrolovaných emocí, za fasádou svého postavení a sociálních vztahů. Tornatore si hraje se svým hrdinou i se svými diváky. Odhalil jsem sice zhruba už v polovině, kam ta hra směřuje, kupodivu jsem ale nemusel nic ubrat na mimořádně vysokém výsledném dojmu. Nejvyšší nabídku stojí za to sledovat už kvůli špičkovému řemeslu, Tornatoreho perfekcionalismu, fascinujícímu výkonu hereckého veterána Geoffreye Rushe, atmosféře zanedbaného šlechtického paláce i kvůli procesu objevování toho, co se skrývá pod nánosem prachu, starých barev i slov. Nejvyšší nabídka je vlastně příběh o (sebe)lásce, pozdním prozření a pozdní lítosti. A v neposlední řadě i o naději, protože ta, jak známo, umírá poslední. Měl jsem možnost v jednom dni sledovat Vlka z Wall Street a tenhle snímek, přičemž pomalý Tornatore po emoční stránce nad Scorsesem zvítězil. Celkový dojem: 90 %. Hned bych se rozjel do Prahy přesvědčit se, jestli tam Virgil ještě čeká... ()
Reklama