Režie:
Jean ChapotScénář:
Jean ChapotKamera:
Sacha ViernyHudba:
Jean-Michel JarreHrají:
Alain Delon, Simone Signoret, Paul Crauchet, Bernard Le Coq, Miou-Miou, Jean Bouise, Catherine Allégret, Renato Salvatori, Fernand Ledoux, Christian Barbier (více)Obsahy(1)
Vyšetřování vraždy, které je současně psychologickým soubojem mezi vyšetřujícím policejním komisařem a ženou, odhodlaně hájící vlastní rodinu. (Hollywood Classic Entertainment (H.C.E.))
Recenze (88)
Příběh má dva hlavní aktéry. Jsou jimi soudce Larcher a paní Róza - hlavní "šéfka" samoty ve francouzských horách, jejíž autoritu uznávají všichni okolo, včetně obyvatel blízké vesničky. Poblíž samoty je zavražděna mladá žena. Vraždu vyšetřuje soudce Larcher a hlavním objektem jeho zájmu se logicky stává Rózin statek... Nečekejme od filmu nervydrásající napínavý průběh, ani akční scény, i když napětí nechybí. Je to napětí mezi obyvateli statku, především ve vztahu k Róze, která je ohromnou autoritou a většina lidí okolo ní se jí bojí. Napětí a určitý neklid panuje taky mezi soudcem a Rózou. Larcher ženu respektuje a svým způsobem obdivuje, zároveň však k ní cítí i značnou nedůvěru. Tyto psychologické vztahy a atmosféra jsou hlavní silou filmu, spolu s hereckými výkony Alaina Delona a především Simone Signoret. Naopak, co mne příliš neoslovilo, je Jarrého syntetická hudba, která mi do té krásně vystavěné atmosféry nesedla. 65%. ()
Psychologické, komorní, kriminální drama. Francouzské, s Delonem, z roku 1973. Záleží na Vás, jestli je to Váš šálek čaje, protože tyhle filmy vyžadují poměrně specifické nastavení, abyste se u nich přes vlastně krátkou stopáž neunudili. Já s tím problém neměl, byť už jsem v tomhle žánru viděl lepší věci. Ale je nutno říct, že příběh je ve svých kličkách poměrně originální, atmosféra je vynikající, a herecké výkony jsou základní pilíř téhle mrazivé, sněhem zapadané rozkrývací návštěvy švýcarsko-francouzského pomezí. A abych nezapomněl, hudbu složil (a žádná slova nenapsal) tehdy mladý perspektivní avantgardní hudebník Jean-Michel Jarre:) 70%, protože konec je trochu podraz... ()
Nemůžu si nad francouzskými filmy naříkat. Sedmdesátá léta jako kdyby byla vysloveným tahákem na pět hvězd. Spálené stodoly mě totiž držely v napětí od začátku do konce. Úžasná, chvílemi až mysteriozní muzika, kterou připravil Jean Michel Jarre jako kdyby přesně sedla do té zasněžené vesnice k té prazvláštní rodince, o které tento film vypráví. Zajímavé, a podle mě i trošku neobvyklé, u tohoto filmu je ale to, že žádná z postav mi vysloveně nesedla. Alain Delon je tam, jakožto vyšetřovatel, víceméně v pozadí. Všechno ostatní ovládá naprosto dokonalá až hrůzostrašně vzhlížející Simone Signoret, která ovládá všechny kolem sebe malíčkem u jedné ruky. Svojí suchostí tento film až mrazí. Každopádně zimní atmosféra a klasické pohledy do očí mě donutili k tomu, abych po shlédnutí opět filmově chrochtal blahem. Psychicky jsem na tom ale byl o něco hůře. ()
Za každou vraždou je motiv, stejně jako za každou rodinou jsou tajnosti. Duel Delon versus Signoret je působivý koncert v jinak velmi chladném filmu. Muž zákona a matka, která jde v obětování za vlastní rodinu až na samotný okraj... Samozřejmě chápu, že to prostředí, hudba i realistický minimalismus herců má svůj smysl, ale mě nedokázal dostatečně oslovit. (druhé shlédnutí to musí potvrdit). Za zmínku také rozhodně stojí soundtrack Jean Michel Jarreho (syna slavného otce, Maurice Jarreho), který je jeho druhým albem v jinak velmi bohaté kariéře. ()
Výjimečný duel Simone Signoret a Alaina Delona, v němž musí mít navrch lvice, která bojuje za vlastní pojetí soudružnosti, spravedlnosti i pravdy. Vše zasazeno do zvláštního a poněkud archaizujícího prostředí horského světa kolem Pontardier. ()
Možná jsem už trochu zhýčkaná současnou kinematografií a je to velká škoda, protože sledovat Simone Signoret v roli Rózy je přímo požitek. Ztvárňuje zde silnou a autoritativní ženu a to se ne všem v jejím nejbližším okolí líbí. Není divu, že na ní zaměřil svou pozornost i vyšetřující soudce Larcher v podání Alaina Delona. A tak se postupně pod velkým tlakem vynořují na povrch i skutečné charaktery Róziných dětí. Velmi dobré drama s výbornými herci a až na to závěrečné rozuzlení to byl na svou dobu určitě skvělý zážitek. ()
Filmová sociologická studie, které míval obojživelníky konzumující národ ve zvyku vydávat za kriminálky - a dobře dělal. Ve vsi, kde ani lišky nedávají dobrou noc, protože tam dávno umřely nudou, skrývá hebká bělostná pokrývka lecjaký starý hřích a nový poklesek, ale v okamžiku, kdy krví mladé cizinky a studenou modří získá barvy francouzské trikolóry, začne tát a odkrývat ještě nepříjemnější věci než obvyklé psí exkrementy, jak bývá zvykem u nás. Tradice jsou jen o málo zkostnatělejší než objekty, které začnou závodit, který z nich dřív vypadne ze skříně, pod ledem vře láva a ti, pro které jsou tradice už jen prázdným pojmem, by za sebou místo mostů s chutí spálily stodoly, protože ty jsou už jen symbolem nikdy nekončící a beznadějné dřiny místo rodné hroudy. Souboj ocelové matriarchy Signoret s ledovookým vlčákem Delonem má grády, o jakých si mnohé moderní thrillery mohou nechat leda zdát, tím spíš, že jde o utkání nelítostné, ale z bezděčným respektem každé strany pro tu druhou a ať vyhraje kdokoli, oba tratí... SS bych dala všechna existující herecká ocenění, Delonovi bych dala... bych dala. ()
Výborné drama. Střízlivé herecké výkony, silný příběh s dobře napsaným scénářem a dialogy spolu s poutavou kamerou dotvářejí výborný film, jaké se ve Francii točily v sedmdesátých letech. Vlastně tomu celému k nejvyššímu hodnocení chybí jen ta špetka nadčasovosti, nebo se už snad ani na takovéhle filmy neumíme dívat? Čtyři a půl hvězdičky, s těžkým srdcem zaokrouhlené dolů... ()
Minimalistická, chladná detektivka, ve který neni žádnej detektiv superman, kterej všechno vyřeší s prstem v nose. Tady je hlavní postavou naprosto normální a uvěřitelnej vyšetřovatel (Alain Delon v nejlepší formě), kterej jenom dělá svou práci. Tyhle filmy já prostě můžu. Navíc mě potěšila hudba od J.M. Jarreho. Hvězda dolu za poněkud deus ex machinovský vyřešení případu, který mě tak trochu zklamalo. Pak jsem měl ještě trochu problém zvyknout si na to, že Delona daboval Cupák. Ale za to film nemůže. 80% ()
Jedna odlehlá francouzská osada v oblasti, kde 5 měsíců v roce zuří tuhá zima a dokonce i když sníh roztaje, dávají lišky dobrou noc. Jedna farmářská rodina, kde mladá generace touží po úniku ze sociální nouze, otupující dřiny a mizivé perspektivy. A jedno nahé ženské tělo, zločin, který rozčeří poklidný život místních obyvatel a zavede do těchto míst policii a příslušníky justice. Spálené stodoly nejsou klasickou detektivkou a dokonce ani ne kriminálním thrillerem, jde spíš o psychologické drama, souboje dvou silných osobností, sice povahově a zkušenostmi extrémně rozdílných, přesto právě díky síle svého charakteru se navzájem přitahujících. Alain Delon v roli vyšetřujícího soudce a Simon Signoret v roli matky, která brání své děti ohrožené podezřením. Strhující herecký koncert a překvapivé rozuzlení. Atmosféru podtrhuje hudba, která používá často varhanní motivy, a kamera, která z nadhledu krouží kolem rozlehlého statku, aby se vzápětí z výšky přenesla na nějaký detail. Celkový dojem: 80 %. ()
Chladné a není to tím sněhem, triviální a je to tím příběhem (i když o něj tu moc nejde, spíše o nalívání čistého vína a taky červeného a skotské). Nu což, alespoň pro jednou nechal Delon bačkory nenatažené a ještě dostal pár švýcarských franků na kafe.. A mimochodem, poslouchat Jarreho hudbu ze Spálených stodol v uzavřené místností, byl by asi tak po hodině šroubovák zapíchnutý do vlastního čelního laloku jediným možným východiskem.. ()
Takový syrovější až chladný, detektivní příběh, který sníh a mráz jen umocňují. Na starých francouzských filmech se mi líbí ta klasická hra očí, dlouhých pohledů a výrazů ve tvářích, kdy divák více vnímá tíhu nastalé situace. Žádné zbytečně rychlé střihy a skákání z obrazu do obrazu, ale dlouhé pasáže proložené tichými dialogy. Hudba překrásná a zbytečně nerušící běh dramatu, zaznívající jen v některých místech. Nebýt takového prazvláštního závěru, dám plný počet. Simone se mi vizuálně moc nelíbila, avšak uznávám, že na druhou stranu působila velmi důstojně a jako skála, o kterou se může celá rodina opřít. ()
Francouzské kriminálky se odlišují od těch ostatních tím, že vyšetřování a pátrání po zločincích není (alespoň většinou) alfou omegou filmového vyprávění, jde spíše o dramata lidí, do jejichž životů zasáhl zločin. Jednou z nejryzejších a zároveň nejpovedenějších ukázek tohoto subžánru jsou právě "Spálené stodoly". Krimi se postupem času mění v rodinné drama a na povrch vylézají fakta, která měla být zamlčena. Promrzlá atmosféra horského městečka, ledově klidný Alain Delon se svým přesvědčivým hereckým minimalismem (s Cupákovým hlasem mi z něho málem naskakovala husina), výtečná Simon Signoret a silně atmosférický hudební doprovod Jeana-Michela Jarra vás přikovají na hodinu a půl do křesla. 100%. ()
Absolútne obyčajné a pritom tak inteligentné, ako víťaz matematicko-fyzikálnej olympiády na bilingválnom gymnáziu s o 3 roky staršími respondentmi. V komplikovanej jednoduchosti je taká krása. Mám strašne rád filmy, ktoré napriek žiadnemu výstrelu, urobia viac rámusu, ako Tatrovka na buzerplaci. ()
Skvělý film s až neuvěřitelně opravdovým Delonem, (doslova) mrazivou atmosférou a tísní, která se vás na začátku Spálených stodol chytne, a už se nepustí. Jedna z nejlepších francouzských kriminálek, jeden z nejlepších Delonových filmů__P.S. A ten Cupákův dabing, to je panečku něco.__P.P.S. Když jsem viděl úplně první dlouhý záběr na rolbu, která si razí cestu sněhovými závějemi, napadla mě jediná věc: Fargo. Co vy na to, Coeni? ()
Francúzke krimi s tradične dobrým Delon. Je tu však ešte S. Signoret ako hlava rodiny vidieckeho sídla a tá bola dokonca zaujímavejšia ako Delon. V jej očiach je niečo silné a zvláštne a jedna z postáv vo filme to výstižne pomenovala, že vyzerá ako postava z románu. Zaujímavé prostredie francúzkeho vidieka trochu oživuje dej , ale nebyť S. Signoret , ktorá ma dotlačila k štvrtej hviezde, tak to vidím na priemer. 70%. ()
V mládí velmi krásná Signoretová nepostrádá jistý šarm ani v pozdějším věku, a tak si zaslouží být i ve Spálených stodolách Sluncem. Delon sice působí jako nezkušené ucho, nakonec se však ukáže jako důstojný soupeř autoritativní Rosy. Chladná zimní krajina, neobvyklá hudba (aby ne, když autorem je elektronický mág Jean-Michel Jarre), časté snímání obrazu ze vzduchu, kontrast vesnice a města - na venkově, o samotách nemluvě, ještě drží lidé spolu. Město je už z hlediska vztahů prohnilé. Závěr možná působí nečekaně, ale je logickým vyústěním příběhu. Nejsilnější je poslední setkání dvou rivalů - on ví, že ona ví, stejně jako ona pochopí, že i on ví. Nic jiného s tím už udělat nemohou, jelikož se v té chvíli navzájem respektují. Viděno znovu po dlouhém čase... ()
Dobrá francouzská kriminálka, která zaujme prostředím, v němž se odehrává. Zasněžené hory působí chladně a lidé v nich střídavě přívětivě a rovněž chladně. Alain Delon se pouští do vyšetřování vraždy a poznává tamní zvyky a vztahy mezi obyvateli tvrdého koutu Francie. Snímku nelze upřít atmosféra a za pochvalu stojí jak klasická hudba 70. let, tak netradiční závěr. ()
Vynikající pár francouzského filmu se podařilo dáti dohromady, žel, jen několikrát . Skvostná atmosféra, výborná mrazivě technická hudba Jarreho.. ()
Stará francouzská klasika s jejími tehdejšími největšími herci. Temné, poměrně nepředvídatelné, originální drama se zvláštní tajemnou atmosférou. ()
Reklama