Režie:
David CronenbergScénář:
Bruce WagnerKamera:
Peter SuschitzkyHudba:
Howard ShoreHrají:
Julianne Moore, Mia Wasikowska, John Cusack, Olivia Williams, Evan Bird, Robert Pattinson, Sarah Gadon, Niamh Wilson, Kiara Glasco, Jonathan Watton (více)Obsahy(2)
Dr. Stanford Weiss (John Cusack) a jeho manželka Christina (Olivia Williams) jsou typickými představiteli hollywoodské rodinné dynastie. Ale rozhodně nejsou typickou rodinou. On je psychoterapeutem pečující o hollywoodské hvězdy a také autorem úspěšných motivačních knih, které mají jejich čtenářům zajistit více dokonalý a šťastný život. Christina se zase snaží rozvíjet hereckou kariéru jejich třináctiletého syna Benjieho, který je dětskou hvězdičkou a zároveň byl od devíti let na protidrogové odvykací kúře. Kdežto dcera Agatha (Mia Wasikowska) byla pro změnu propuštěna z léčebny, kde se léčila z pyromanie a vrací se zpět do rodiny. Agatha se po návratu stane osobní asistentkou jedné z otcových hvězdných klientek, stárnoucí herečky Havany Segrand (Julianne Moore). Ta se neustále vyrovnává se slávou své mrtvé matky. I proto urputně usiluje o natočení remaku filmu ze 60. let, který její matku proslavil. A aby toho na ni nebylo málo, musí čelit nočním návštěvám matčina přízraku. Jediným, kdo vidí životy hollywoodských hvězd a hvězdiček s nadhledem, je řidič limuzíny Jerome (Robert Pattinson). Ale i on touží po filmové slávě. (Cinemart)
(více)Recenze (257)
V poslední době si režiséři nějak oblíbili točit filmy vlastně o sobě samých. Nechávají často nahlédnout diváky ce se ukrývá pod pokličkou. Divák se tak jen nestačí divit, jak hodně vzdálená realitě vlastně hollywoodská smetánka je. Z herců nejvíce zajímavý výkon předvádí Julianne Moore, která se nebojí ani vysedávájí na hajzlíku. Že je na konci umlácena zlatou soškou, snad nikoho už ani nemůže překvapit. Tihle predátoři se totiž žerou navzájem. Cronenberg po dvou nepovedených výpravách, opět zaujal. 60% ()
Nezrozumiteľná ohavnosť, ktorej námet mohol v rukách iných tvorcov (Sam Mendes, David O. Russell) skončiť viac než zaujímavo. Cronenberga som mal kedysi v režisérskej TOP10, a stále väčšinu jeho tvorby zbožňujem (vrátane rozporuplne prijatých kúskov ako Crash). Unikátny je v tom, ako zrozumiteľne a akceptovateľne dokáže podať patolgické odchýlky od “normálu”, a ešte ich urobiť súčasťou strhujúceho príbehu. S Maps to the Stars ale prešľapol, film je nestráviteľným balastom, prehliadku postáv alegoricky natoľko vzdialených realite, až sa ich definícia a pointovanie ich vzájomnej interakcie rozplývajú do stratena. Jednu hviezdu dávam za Julianne Moore, ktorá by hereckým výkonom nadchla aj hrajúc zelenú okurku. ()
Jen úchyl jako Cronenberg dokáže natočit film, po jehož skončení je i nehloubavý divák schopen sáhodlouze přemítat. Bohužel jen o tom, jak asi smrdí hajzl po zatuchlé Juliáně Vřesové, která by už v žádném případě neměla před kamerou odhalovat ani svůj krepovitý krk, natož celou frontální zombí, nebo kdyby poslední humanoidní štěrbinou na Zemi zůstala „spanilá“ a ke všemu svolná panna Vašíkovská, nezvítězil-li by z důvodů nezdeformované sexuální orientace na celé čáře raději nějaký fešácký samec tapíra. Nikdy jsem nepochyboval o tom, že je Holýúd plný jeblých incestních zrůd, nelidsky vyšinutých herců a Patyzónů, kteří stoprocentně musí platit felací za to, aby je někdo šoupnul na plátno, avšak Davča to prostě umí podat a obsadit tak, že má pak jeden nejen neodolatelnou chuť posrat svou nejbližší souložnici, ale také si už v životě nepustit žádný americký film, byť by se jednalo o přírodovědný dokument o trampotách agáve. Kdo ví totiž, co může být ten vypravěč za hovado. ()
Zlatá Palma - výběr ()
„Secrets Kill.“ Americký filmový průmysl Cronenberg zkoumá jako zhoubný výrůstek kapitalistického systému. Vztahy mezi postavami jsou téměř výlučně zištné. Také rodiče s dětmi řeší přednostně byznys. Přátelé, i ti mrtví, slouží pouze k získávání známostí, potažmo rolí. Lidské tělo je vnímáno jako komodita, která může být rozličnými způsoby zpeněžena a v dobré kondici se udržuje aplikováním vhodných produktů. Patologicky narcistní, do sebe zahleděné postavy se řídí logikou „všechno musí zůstat v rodině“, která je zároveň definičním znakem Hollywoodu a ústředním tématem filmu. ___ Hollywood tady představuje model morálně rozložené společnosti, jejíž příslušníci ztratili povědomí o reálném světě i vlastní identitě. Stali se postavami omezeného množství neustále variovaných příběhů, v nichž účinkovali nebo by účinkovat chtěli. Cronenberg přitom sám znejasňuje, jaký typ příběhu sledujeme. Vyprávění je záměrně nejednoznačné a minimálně napoprvé neumožňuje rozlišit, kde končí krutá satira a začíná zvrhlé rodinné melodrama (teprve napodruhé oproti tomu oceníte, jak film od návštěvy pacientky s Non-Hodgkinovými lymfomem pracuje s motivem krve). ___ Příjezd Agathy do Beverly Hills slibuje naplnění „rise-to-stardom“ vzorce o dívce, která se postupně propracuje ke slávě (např. Vše o Evě). Jak ale napovídají její popáleniny (nejzřetelnější napojení filmu na Cronenbergovy tělesné horory), dívka světem šoubyznysu zcela nepoznamenaná není a zřejmě nebude ani pasivní pozorovatelkou okolních excesů, které by následně mohla přetavit v román nebo filmový scénář. ___ Poodhalování toho, jak přesně Agatha zapadá do sítě pokroucených vztahů, se děje přibližně ve třicetiminutových rozestupech (po půl hodině se nechává zaměstnat u Havany, po hodině navštíví Benjieho). Postupné dávkování nových temných tajemství a znepokojující soundtrack, který postavy propojuje dlouho před tím, než zjistíme, čím jsou propojeny ve skutečnosti (podobnou spojovací funkci plní také Éluardova poezie, recitována mrtvými a čtená živými), nás neustále drží v napětí navzdory (záměrné) formální strnulosti. Skoro celá první hodina filmu je vyprávěná statickými záběry mluvících postav. Ve druhé hodině pak mají větší dynamiku nejen vztahy mezi postavami, ale také kamera. Od začátku jsou formální jednoduchost a minimalistická mizanscéna vyvažovány výstředním chováním postav. ___ Abychom vytváření vlastní mapy vztahů mezi hvězdami neměli jednoduché, kromě toho, že film dlouho drží v tajnosti důležité informace o postavách, lžou postavy také sobě navzájem (Agatha například před Havanou zapře vlastního otce a vyfabuluje si, jak přišla k popáleninám). Jako pouhé mediální konstrukty nejsou postavy filmu o moc skutečnější než duchové minulosti, kteří je po nocích navštěvují a nutí ke konfrontaci s urputně zapíranou minulostí, s tím, kdo kdesi pod vlastními karikaturám, s nimiž se nezdravě sžily, skutečně jsou. Namísto toho, aby jim pomohl s hledáním odpovědí a nalezením vnitřního klidu, splní některým z nich Cronenberg v závěru jiné přání – hrát v ujetém artfilmu. Tímto škodolibým gestem zřetelně vyjadřuje nechuť hrát podle pravidel Hollywoodu (i pokud jde o hollywoodskou satiru) a zároveň konečně vychází vstříc svým fanouškům, kteří jej vnímají hlavně prizmatem jeho perverzní rané tvorby. Že jsou Mapy ve skutečnosti srovnatelně perverzní, jenom ne ve smyslu fyzických nechutností, pak nejspíš doceníte až po jejich druhém zhlédnutí. 75% () (méně) (více)
Čekal jsem ostrou hollywoodskou satiru. Ačkoli se ale jedná o nehollywoodský film z prostředí Hollywoodu, satirické prvky nejsou zas až tak výrazné, jak jsem si myslel. Sem tam se sice člověk dočká nějakého dialogu, který si z výstřelků a manýr hvězd dělá legraci, ale mnohem spíš se jedná o podvratnou netradiční vztahovku, jejímiž protagonisty jsou takoví pošuci, že to snad ani v Hollywoodu není úplně běžné. Opravdu, taková přehlídka zvrácených a sebedestruktivních charakterů se jen tak nevidí. Cronenberg je tentokrát zkrátka ve formě, a ačkoli se fanoušek jeho rané tvorby v Mapách nedočká hnusu fyzického, hnusu vnitřního psychického je tu požehnaně, a to až tolik, že film pro spoustu diváků nebude vůbec lehce stravitelný, ačkoli je vyprávěn s nadhledem a černým humorem. Je to zábava na hraně, ale mně to sedlo výtečně. 9/10 ()
První půlka byla nudná jak lenochodův život. Tvůrci si zřejmě mysleli, že znám celej Hollywood, protože slovní sprcha všech těch jmen byla větší než seznam nepřátel USA. V druhý půli se občas něco podařilo, ale byl to magořinec a je mně úplně jedno ,co tím chtěl pan režisér říct, protože to říkal hodně blbým jazykem. S velkou pravděpodobností můj poslední Cronenberg v životě. ()
║Rozpočet $15miliónov║Tržby USA $338,609║Tržby Celosvetovo $3,902,000▐ bezúčelové psycho, ktoré nie je úplne na zahodenie ale aby to malo ako takú zmyselnosť by sa s tým bolo treba ešte o niečo viac vyhrať, prišla Cronenbergová slabšia chvíľka /40%/ ()
Cronenbergova kritika kapitalismu a pokrytecké společnosti klamu je stejně povrchní jako Wagnerův scénář a stejně umělá jako digitální barbecue na konci. Přehlídka polodetailů, které v případě Nebezpečné metody skutečně vytvářely obraz světa jako celistvého zrcadla, které postupně praská, se v téhle postmoderní stylizaci mění v něco zoufale anachronického a bezzubého. Je v tom kus planého kazatelství a neschopnosti dobrat se čehokoli chorobného (nad rámec chorobné snaživosti scénáře). Obludárium plné povrchních karikatur a schémat, kterým je od první chvíle vidět až do slepého střeva. S filmem, ve kterém je Robert Pattinson nejsympatičtější a nejuvěřitelnější figurou, je něco špatně. Mistře, nastal čas natočit svoje dožínky. ()
Romantické filmy prakticky nekomentuji, zpravidla totiž pozřu litrovku vanilkové zmrzliny s kakaovým krémem, krásně si pobrečím, pak si tiše zapětkuji (500 dní se Summer, Nejvyšší nabídka, Hvězdy nám nepřály etc.) a dál nehodlám svoji image drsného prznitele psů a lamače dětských kostí jakkoliv rozmazávat. Komentovat film nehodlám ani nyní, neboť bych byl rád, kdyby na mě neprasklo, že jsem si u této psychotické taškařice nezvládl přes slzy dojetí ani pořádně nalakovat nehty, takže koho nezajímají egoistické kecy nemocného debila, ani se nemusí obtěžovat číst dál. Zaujaly mě totiž jisté scény, nad kterými bych se rád pozastavil a které jsou součástí prakticky každé romantické ždímačky citů pro správné obézní hospodyňky. Ty začínají vždy šablonovitým dialogem mezi mužem a ženou, jehož relevance je ukázkově nulová, zatímco mezi vyřčenými slovy panuje bezbřehé napětí, aby mohla následně zafungovat přirozená chemie, kdy padne první rozpačitý polibek. Následný střih nás zavede téměř vždy do druhého dne, kdy se na sebe protagonisté zamilovaně culí a na nebi není jediného mráčku. A já se ptám; co se, kurva, děje mezi tím?! Hm? Ti bystřejší z vás mi jistě neváhavě odvětí: "Ištváne, vždyť oni se milují!". Samozřejmě. Avšak ti šťastlivci, kteří už alespoň jednou byli součástí sexuálního styku a měli tu čest obsluhovat partnerovy genitálie bez toho, aniž by vřískal, brečel a prosil, abyste mu vyndali slipový roubík z držky, mi jistě dají za pravdu, že šukání není žádný med! Tak především, žena zjistí velikost a vzhled pánského přirození těsně před samotným zásunem a v podstatě nemá žádný čas protestovat. Některé jsou sice zatraceně vybíravé, ale žádná nemá chuť epilepticky rajtovat na pěticentimetrové větívce s tvarohem za ráfkem. Pánové by měli ukazovat svoje čuráky hned na začátku rande, prostě ho jen mezi předkrmem a hlavním chodem decentně vytáhnout, aby ho slečna mohla zanalyzovat a zřetelně viděla, jaký žilnatý váleček jí večer zase postříká mikádo. V případě zhnusení může prostě odejít. Takhle ho chlap vytáhne, baba má zhruba dvě až tři vteřiny čas se k posrání vyděsit a už ho má nenávratně zabořenýho v krku až po kořen. A pak ho ještě bude mít v díře, v prdeli a zase v hubě. A platí to samozřejmě i obráceně, neboť žádný chlap nechce kloktat zbytky svého předskokana z mechem zarostlého hangáru pro Boeing 747. A co předčasná ejakulace? Existují muži, kteří se nekontrolovatelně udělají už při pomyšlení na hebký potah semišového gauče. A co ejakulace obecně? Naplnit ji na prasáka bez zeptání, nebo ho chaoticky vytáhnout a pak jí to omylem hodit do očí? To má tak kyprý stehna, nebo jsem debil a hladím polštář? Přiráží, nebo dostala záchvat? To si usrala, nebo tak smrdí normálně? Mám jí říkat o tom syfilisu? Otázky, samé otázky. Tohle by měly romantické filmy řešit a ne dvojici ukázat až druhý den, jak se šťastně potulují městem. Hovno! Určitě se do ní nemohl trefit a půl hodiny ji prcal přes tepláky do kyčle. Takže si nad svými bídnými sexuálními výkony vůbec nelamte hlavy, všude se šuká jak u debilů. Tak. () (méně) (více)
Hollywood, psychopatů ráj. --- Je to (trochu tendenční) metafora pokrytecké společnosti, David Cronenberg každopádně natočil výrazně lepší filmy... ()
,,PENÍZE POBLÁZNÍ KAŽDÉHO…." /// Hollywood jako Mekka schizofrenie. Obklopen šílenstvím obdivuju Cronenbergovu tvůrčí kreativitu, páč svět nejfalešnější přetvářky baví. BAVÍ! Takhle my tady žijem – co role to perla! A DOZVÍ SE O TOM CELÝ SVĚT! Nebo aspoň ten, kterej miluje Davidovi zvrhlosti. Byť tentokrát ty, jenž máme uvnitř. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Uvažuju o koupi hovna nějaký hvězdy. 2.) Potřebuju vyzvednout nějaké recepty. Avian, Vicodin, Xanax, Zoloft, potom Astragalus, Goldenseal… 3.) Chcu napsat Barboře Orlový. 4.) Thx za titule ,,ni.na29“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Souhlasím s tím, že zvláštní režisérský rukopis Davida Cronenberga je v Maps to the Stars jasně čitelný. Tady nemilosrdně s určitou dávkou satiry tepe do života lidí z filmařské branže a možná nejen do nich. Cynismus, deprese, zoufalost a ještě spoustu dalších negativních emocí v této neobvyklé až absurdní mixáži se na mě chrlilo pomalu, ale jistě, aby finále vyústilo jediným možným způsobem, který jsem víceméně očekávala. Těch kostlivců ve skříni se tam sejde víc než dost, ale já se od toho nedokázala odtrhnout a navíc jsem dostala prostor i pro sebe na přemýšlení o jednotlivých postavách a jejich pohnutkách, které je vedly k určitému jednání. Julianne jako Havana hrála sexyskvostně, ale Mia v roli Aghaty jí byla herecky rovnocennou partnerkou. A nedá se nic dělat, zamrzí to, ale Robert se tam mezi nimi přece jen trochu ztrácel. 75% ()
"Seberu tě z ulice, platím ti, abys mohla chodit pozdě do práce a ty mi klidně menstruuješ na můj nábytek." V Hollywoodu je snadné najít hodného zaměstnavatele, ale jakmile skončí titulky, tak se z těch usměvavých sympaťáků stávají hysteričtí spratci, kteří si zaslouží ránu nějakým těžším oceněním do hlavy. Pan Cronenberg to tradičně pojal po svém a i když se z počátku zdálo, že je ze svých úchylek vyléčený, tak s přibývajícím časem dal jednoznačně najevo, že tohle se prostě léčit nedá. Bylo to zkrátka divné, vtipné, pitomé, zábavné, oslovující i nesrozumitelné, ale rozhodně to nebyla předvídatelná nuda. ()
Cronenbergův Mulholland Drive, ale o třídu méně zábavný než ten Lynchův. Druhé projekci se nicméně nebráním. 70% ()
Cronenberg vznešeně poskládal ne úplně těsně pasující mozaiku příběhů zbohatlíků v Hollywoodu, zdůraznil náléhavost jejich tužeb, postavil jim do cesty zeď v podobě jejich slabin a všemu dodal prapodivný nádech mysteriózna tak, jak to uměl velice dobře již před několika desítkami let. Podobně jako De Palmova Vášeň tento film rozhodně není pro všechny, mě se ale nádech podivna a nepochopení v téhle stále ještě mainstreamové podobě líbí. Cronenberg navíc vždy uměl skvěle vykreslit odvrácenou stránku lidské nátury a to se ukazuje i zde. Samotný závěr je pak nečekaným úkrokem a vlastně až dojemně romantickou tečkou za jinak chladným filmem... 7/10 ()
Nevadilo by mi, kdyby to bylo explicitnější, ale jinak tahle drsnější verze Sofie Coppoly rozhodně doručuje typický cronenbergovský požitek z absolutního a až absurdního odcizení. ()
V Mapách ke hvězdám David Cronenberg nelítostně účtuje s ničím menším než se samotným Hollywoodem a jeho pozlátkem. Ten pohled přináší deziluzi ze světa, kde panuje nelítostná konkurence, přetvářka, cynismus a honba za požitky. Ve zvoleném úhlu pohledu Cronenberg není originální, v podobném duchu se do továrny na sny strefovali i jiní. Cronenberg se ale může opřít o kvalitní herectví několika hvězd filmového plátna v čele s Julianne Moore. Ta přináší další z dlouhé řady důkazů, že patří do top žebříčku současných hereček. Její uvadající filmová hvězda dokáže na ploše, kterou jí scénář nabízí, vystřídat všechny myslitelné nálady a výrazové polohy. O generaci mladší Mia Wasikowska jí při tom zdatně přihrává. Zároveň se Cronenberg může opřít o důvěrnou znalost prostředí a některé jeho šlehy jsou efektní a přesné. V zásadě se mi líbí, jak točí, jenže člověk se neubrání pocitu, že mysteriózní rovina příběhu je vlastně nadbytečná a především - ta uhozená zápletka založená na incestu je výrazně přitažená za vlasy a režisér mohl ošetřit východisko svého příběhu mnohem racionálněji, aniž by ubral na přesvědčivosti a efektnosti příběhu. Srovnání se slavným Mulholland Drive jiného Davida se přímo nabízí a hraje pro ně shodné prostředí, výrazové prostředky i žánrová spojení, ale výsledek pro Cronenberga není lichotivý. Lynch si dokázal s Hollywoodem, žánrovými odkazy i s divákem pohrát daleko chytřeji, rafinovaněji a zábavněji. Zároveň se bojím, že mimo klasický festivalový okruh diváků velké pochopení pro svůj pohled do filmařského zákulisí Cronenberg nenajde. Snad ještě poznámka k žánru - označit tenhle kousek za romantický má stejnou váhu jako hovořit o žánru romance u filmu Smrt čeká všude, vždyť James měl k válce opravdu vášnivý vztah. Celkový dojem: 60 %. ()
Kousavá a mírně depresivní satira na Hollywood. A zároveň sonda do jedné takové „reprezentativní“ rodinky a všeho, co se kolem ní točí-tedy úspěch, peníze, přetvářka, pomíjivost, nevraživost, konkurence atd. Ona „divnost“ hlavních hrdinů je možná až přehnaná, ale chápu, že to má působit především demonstrativně. Stejně tak i konec filmu…nicméně musím si rýpnout do trikové scény u bazénu, která mu předcházela; to bylo něco neskutečně amatérského. Jinak jsem se ovšem docela dost bavil, takže ani tohle selhání snímek o slabší 4* nepřipraví. ()
David Cronenberg si tentokrát vzal na paškál tu úžasnou, nádhernou, krutou, povrchní a zářící "Továrnu na sny" jménem Hollywood. Místo, jako je toto, Vás buď vynese mezi Bohy a potom srazí dolů do bahna, nebo Vás rovnou nechá na špinavé dlažbě Hollywood Boulevardu jako zneuznalého umělce. Jen ti nejodolnější se dokáží po krutém pádu do propasti vyhrabat zase zpět na denní světlo. Hollywood je džungle, kde jsou vlci v beránčím rouně, tygři, lvi a všichni predátoři, kteří si za každou cenu chrání své těžce vydobyté teritorium. Hollywood dává naději, pozlátko, lesk a bídu slávy a za to si na oplátku bere duše lidí, kteří svému postu obětovali vše. Trhá je na kusy, ničí je. Výborné obsazení všech rolí, zajímavé a dobře napsané charaktery, stejně jako samotný scénář. Mapy ke hvězdám možná nejsou nějaký "masterpiece", ale rozhodně mají svůj osobitý feeling a jsou precizně zvládnuté po všech stranách. ()
Reklama