Režie:
Albert DupontelKamera:
Vincent MathiasHudba:
Christophe JulienHrají:
Mélanie Thierry, Émilie Dequenne, Niels Arestrup, Albert Dupontel, Laurent Lafitte, Nahuel Pérez Biscayart, Frans Boyer, Travis Kerschen, Jonathan Louis (více)Obsahy(1)
Listopad 1918. Do konce světové války zbývá jen pár dní. Poručík Henri d´Aulnay-Pradelle je přesto ochotný kvůli uznání a povýšení jít i přes mrtvoly a posílá svou jednotku do nesmyslného útoku. Tato zbytečná zteč na kótu 113 nerozlučitelně spojí dva vojíny, nenápadného účetního Alberta Maillarda a nadaného umělce z bohaté rodiny Édouarda Péricourta. Albert skončí po výbuchu zasypaný v zákopu a Édouard ho vyhrabe a zachrání. Hned nato jej ale zásáhne střepin a přijde o kus obličeje. Toto znetvoření ovlivní životní příběh obou vojáků i po demobilizaci. Albert se stane Édouardovým pečovatelem a nakonec společně připraví monumentální podvod postavený na národním uctívání válečných hrdinů pomocí pomníků. A poručík Pradelle mezitím bezostyšně vydělává na státní zakázce založené na exhumaci padlých a na výstavbě válečných hřbitovů. Jejich cesty se tak musí zákonitě protnout. (Cinemart)
(více)Recenze (66)
Nebyla to špatně vymyslená fikce z Francie po 1. světové válce, ale k úplné fascinaci nad osobitým příběhem v historických kulisách tomu v mém případě dost chybělo. Vypravěč skrze retrospektivu mi občas připadal až zbytečně dlouhý a taky některé scény (např. dialog nad obrazem s detailem na zvláštní podpis) mi dávaly předem tušit, jak se děj a díky jakým zvratům vyvine. Dost se mi líbilo, jak neúspěšný voják nacházel postupně zmysl života, začal si paradoxně díky svému neštěstí žít svůj sen a svůj handicap podtrhnout nápadem být dekadentní umělcem celou duší i tělem včetně výzoru. Poezie působila hravě a obstojně navazovala na různé surrealistický hříčky francouzského filmu, a většinou se na to i přes částečně předvídatelný děj příjemně dívalo. Zklamán jsem vyvrcholením nejen ze strany postavy malíře, ale i tím ztvárněním se spomalým záběrem pádu, které jakoby vypadlo z amerického dojáku. A kdo ví proč mi silný pohled očí skrze záhadnou masku, uprostřed toho moralizování, nepatřičně připomněl Pannu a netvora...? Ale stejně hodnoctím více pozitivně a Albert Dupontel (který zároveň film režíroval) byl mi jako herec sympatický. 65% (# Francouzská kinematografie: Virtuální kino) ()
║Rozpočet €19,750milióna║Tržby Celosvetovo $16,094,346▐ Taká trošku čierna komédia ale zas francúzi sa vedia takto predať, dobové a technicky zvládnuté. /60%/ ()
Albert a Édouard sice pocházeli z radikálně rozdílných společenských poměrů, přesto se spřátelili, protože se sešli v zákopech 1. světové války. Aby si smůlu vychutnali až do dna, na sklonku krvavých válečných událostí slouží pod ambiciózním bezohledným kariéristou, který se chce proslavit a vybudovat postavení na mrtvolách svých podřízených. Narozdíl od svých kamarádů se dočkali míru. Jeden z nich je sice zohavený, druhý nezaměstnaný, chudý a opuštěný, ale spousta jiných dopadla ještě hůř. Pokud nemáš štěstí, musíš mu jít naproti, a tak vznikne nápad využít vlastenecké euforie a trochu se přiživit na pokrytectví mocných. Jenže svět není nikdy tak velký, abyste v něm nenarazili na ty, co představují vaše nejhorší noční můry. Na shledanou tam nahoře je v neposlední řadě komedie. Zdráhal bych se použít termínu černá, protože tohle označení se obvykle pojí s určitou dávkou cynismu, a tohle není cynický film. Je to komedie o smutných věcech a lidských tragédiích, se kterými se musíte poprat a vyrovnat. Dupontelův snímek je ale žánrově mnohem rozkročenější. V úvodní části kupodivu funguje i jako působivý válečný film, který na malé ploše dokáže zprostředkovat hrůzy a beznaděj 1. světové války. Především je to ale výtvarně pozoruhodný snímek se zvláštní poetikou, který poněkud připomíná práce francouzského kolegy Jeuneta. Oproti němu je ale Dupontel civilnější, nepracuje tak výrazněs groteskou ani ho neokouzlují kamerové filtry. Není zkrátka takový hračička, zato umí mistrovsky pracovat s lidskými emocemi, dokáže dojmout a vyvolat katarzi, pobavit i přimět k zamyšlení. Na shledanou tam nahoře je jeden z těch filmů, které představují v nejlepším smyslu slova podívanou, kde by měl filmový fanoušek upřednostnit filmové plátno. Za mě pět hvězdiček jako vyšitých a přesvědčení, že jsem viděl nejlepší francouzský film letošního roku. Celkový dojem: 95 %. Pokud jsem použil příměr k dílu Jeana-Pierra Jeuneta, má i tenhle kousek slabinu pro ty diváky, kteří upřednostňují děj před atmosférou. Poetická atmosféra tady někdy má navrch nad dramatičností a příběhem. ()
„Kde jste poznal Édouarda Péricourta?“ - „Na kótě 113.“ - „A tam jste spolu upekli…to spojenectví?“ - „To je dlouhý příběh. Složitý.“ - „Máme moře času.“ Ale uteklo to, i když jsem se trochu bál opaku. Úvodní válečná vřava byla perfektní, hodně mile překvapila. Pak už to bylo podstatně méně akční protloukání se 2 povahově odlišných přátel, nicméně nuda se nedostavila. Žánrově je film spíš (místy) odlehčeným dramatem než vyloženě tragikomedií, přičemž osobně jsem se zasmál jen párkrát (vede pasáž s ministerským inspektorem Merlinem), což je možná i škoda. Jinak snímek obsahuje řadu dojemných momentů, u kterých ovšem nemáte pocit emocionálního vydírání. Vůbec se mi trochu zvláštní atmosféra celého filmu (vhodně podpořená hudbou) zamlouvala. Konec k ní však nepasoval, posledních pár záběrů bylo vyloženě chabých a snahu změnit celkovou náladu považuju za zbytečnou, i proto hodnotím „pouze“ solidními 4*. „Nejsem anatom, ale to je běžné, aby byly nohy na hrudi a hlava vespod?“ - „Boje byly kruté.“ ()
Uf.. tak tohle mně fakt dostalo. O první světové mám lecos načteno, nikdy nezapomenu na to jak se mnou zamávala kniha Daltona Trumba - Johnny si vzal pušku. Snad proto to na mne tak zapůsobilo, protože i tady hrdina je svým způsobem uvězněn sám v sobě, byť na rozdíl od knihy je obklopen přáteli. Tenhle film bych komedií jen těžko nazýval, bylo to drama a v jednom místě jsem musel i slzu zamáčknout. Jak to, že jsem se k tomuhle filmu dostal prakticky náhodou??? Opravdu nemám slov, celé to poctivé zpracování, příjemné herecké obsazení, řada vypjatých momentů, skvěle zpracovaný válečný úvod, hudba... Navíc super český dabink kdy a teď ať se na mně prosím Igor Bareš nezlobí mám čím dál větší dojem , že jeho hlas je pro dabink ten pravý a měl by se mu věnovat více než herectví. Zkrátka a dobře tohle si umně vysloužilo 5 lahviček morfia, bez diskuse! * * * * * ()
Zpočátku se to zdá být omšelé váečné drama z první světové, jakých je už desítky, možná stovky. Ovšem od poloviny to získává na zajímavosti i napětí, až to končí ve velmi příjemném závěru. ()
Smutný príbeh o dvoch kamarátoch, ktorým vojna vzalo skoro všetko, vrátane zdravia a zase na strane druhej o bezškrupulóznom grázlovi, ktorý si naopak, vďaka vojne polepšil. Keď si ale dám obe strany dohromady, tak som čakal väčší prílev emócií ako nakoniec z toho vyliezlo. Možno to bolo tým príbehom - kostra a jadro príbehu dobré, no je tu priveľa fádnych odbočiek , ktoré ma až tak nebavili. Lepší priemer. 65/100 ()
Velice nevyrovnaný snímek, který chvílemi připomíná Král tančí, pak na něj přijde záblesk genialty a předvde úchvatný kamerový nájezd, následně se dopustí podobnosti s jiným filmem, z jehož syžetu uhne a jde si vlastní cestou, aby po chvíli nápadně připomenul Z Paříže do Paříže. ()
Trochu bizár, ale jinak super. ()
Silný príbeh, ktorý chytí za srdce. Najmä na konci, keď sa všetko vyrieši a ustáli sa za pochodu veselo-smutnej hudby, divák sa zamyslí nad všetkými tými osudmi, čo tu videl. Spočiatku som voči nejakej dráme z obdobia prvej svetovej vojny a krátko po nej bol skeptický, lenže dostal som príbeh so silnými momentami a dejovou líniou, ktorá zaujala nielen vzťahovou rovinou, otázkou odpustenia a zmierenia sa, ale aj tou krimi-podvodníckou linkou, ktorá držala tempo na kvalitnej úrovni. Ak má iný vojnový film Anglický pacient 9 oscarov, ja si myslím, že tento nenápadný snímok sa mu vyrovná. ()
Velmi temné téma - trauma, smrt, prohnilost, manipulace. Film má energii a inteligenci a vynikne a velkém plátně. Není to vlastenecký ani antiválečný film. Je tragikomický a potměšilý. Přes přiznaně brakovou zápletku nás košatý děj nás nenechá vydechnout. Je zde moc náhod a nelogických motivací postav. Herecké výkony jsou až moc afektované. Kamera podniká vynalézavé jízdy. Hrnou je darebák, ale daří se , aby si divák k němu vybudoval emoční pouto. ()
Začíná to jako drsný válečný film, aby to přešlo v nezáživnou a dost podivnou artovku. ()
Netradičné spracovanie a určitým spôsobom pozvolné striedanie žánrov od vojnovej drámy po komédiu nemusí každému sedieť, ale keď sa divák naladí na správnu tóninu, tak sa určite pobaví. Zaujímavé retrospektívne rozprávanie lopatisticky neprezrádza všetko, dokonca ani vzťahy medzi niektorými postavami, takže je príbeh obohacovaný až do konca. Vizuál je pomocou sýtych farieb kúzelný, vojnové scény parádne, všetko to pôsobí artovo, ale neprekračuje akceptáciu priemerného diváka. Tento film však vyžaduje divákovu spoluúčasť, čo je veľmi pozitívne. Taktiež aj neopozeraní herci. ()
Je škoda, že se francouzští tvůrci nerozhodli natočit film čistě jako drama, námět si to určitě zasloužil a měl na to i potenciál. Bohužel pro mě, se rozhodli spojit drama s komedií a výsledek mě tak trochu zklamal (proto jedna hvězdička dolů). V tom váhání mezi vážnou a komediální polohou se pro mě pomalu ztrácel důležitý moment, se kterým jsem původně počítal, totiž možnost upozornit na zoufalou situaci, v níž se ocitlo velké množství veteránů Velké války. Ale navzdory všem výhradám šlo podle mě o dobrý film, který nebyl v žádném případě ztrátou času. ()
Příběh dobrý, ale zpracování pro mě bylo místy těžko uchopitelné. Mix žánrů od protiválečného přes jemnou komedii po absurdní melancholické drama na mě nepůsobil tak úplně konzistentně. Nicméně Dupontel měl šťastnou ruku při obsazování herců, nádherná je obrazová stránka věci a samostatnou kapitolou jsou masky, kterými si jeden z hrdinů zakrývá znetvořenou tvář. Potěší smutný, dojímavý i šťastný konec, který do určité míry charakterizuje celý film. 70% ()
Zajímavě zpracovaný protiválečný film, pro mě občas dost polopatický. Ale bonusem je období konce 1. světové války a těsně po ní i originální příběh. Moc vyvedená scénografie, kostýmy, kamera i hudba. Musím vyzdvihnout výborný herecký výkon samotného Dupontela v roli účetního, pěkně se sám zrežíroval :) Natočeno s francouzskou lehkostí. ()
Omlouvám se za případné spoilery. Dlouho jsem z kina neodcházel tak rozladěn, jako po tomhle filmu. Knihu jsem nečetl a ani číst nebudu a pokusím se vysvětlit proč. Ne náhodou jsou doposud uvedené Dupontelovy filmy tak špatně hodnoceny. Režisér, scénárista a zároveň hlavní protagonista mě nepřesvědčil ani v jedné z těchto rolí. Začněme samotným příběhem. Ten začíná na konci první světové války a rozvíjí se hlavně po ní. První záběry ze zákopů a zákopových bojů vypadají velmi realisticky a divákovi se při těžké heroické hudbě tají dech. To až do chvíle než přijde na řadu dech koňský. Hlavní hrdina je zasypán zeminou, kde mu je jediným zdrojem kyslíku právě koňská zdechlina. Scéna, jak z Revenanta, ovšem s tím rozdílem, že by jej natáčel někdo z Monty Pythonů. Takže z existenciální tragedie se najednou stává černá komedie. Fajn, může být. To by ovšem nesměl film pokračovat dál. Druhý z hrdinů přijde o kus obličeje, což musí být jistě nepříjemné. Ovšem z tohoto druhého hrdiny se tak nestává jen stvůra fyzická, ale i duševní. Sebestřednost, sobectví, arogance, marnivost atd. jsou této postavě naprosto tolerovány, protože je prostě postižená a nevíc je ještě umělcem. Tito lidé si přece zaslouží dvojnásob uctivého zacházení. Dokonce ikdyž vymyslí podvod, kterým napálí pozůstalé po padlých z války, je to naprosto v pořádku. Přece vymyslel brilantní plán, jak někoho podfouknout (zvláště ty bohaté) a to my máme rádi. Dokonce jeho přítel napadá veterány z války, aby je připravil o jejich peníze. Ale fandíme těm roztomilým podvodníčkům. Jednak jsou to hlavní hrdinové, pak k nim také na návštěvu přišla roztomilá holčička, která jako jediná rozumí mluvě postiženého a především ten padouch, proti kterému bojují, je ještě mnohem horší oni sami. V jedné osobě jde o krvežíznivého velitele ze zákopů, chamtivého podnikatele v pohřebnictví (kde je společníkem otce postiženého) a záletníka, který podvádí svou krásnou ženu (jež je zase sestrou toho postiženého). Proto jistě odpustíme hlavnímu hridnovi, kterého hraje Dupontel, že zapříčiní padouchovu smrt. Jenže, jak s dějem dál? Zatím tam není žádné morální ponaučení, kterým bychom mohli obhájit existenci tohoto filmu a zřejmě i knihy. Nebojte, na konci se klišoidní dramtičností nešetří. Aby dal zfetovaný postižený hrdina svému otci životní lekci, že vztahy jsou víc než peníze, spáchá přímo před ním sebevraždu. Dupontel prchá se služebnou padoucha a tou malou holčičkou do severní Afriky, kde je dopaden a vyslýchán. Řeknete si, že je konečně spravedlnosti učiněno za dost. Jenže velitel četníků během vyprávění hrdiny zjistí, že jedním z vojáků, se kterým Dupontel bojoval, byl jeho synem. Pak následuje scéna, jak vystřižená z devádesátkových krimiseriálů, kdy nechá Dupontela prchnout s desetimnutovým náskokem. Byť jsou film a jeho předloha zasazeny do doby 100 let zpátky, spíše vypovídá o dnešní bezpohlavní době bez jakýchkoli ušlechtilých hodnot a idejí. 10% ()
4* Na to že film proběhl i v našich kinech tu má velmi nízkou ohodnocenost a i když válečné filmy moc nemusím, tak byla moje zvědavost natolik silná, že mě to přesvědčilo k jeho shlédnutí, když tu má film tak vysoké hodnocení zejména u mých spřízněných. Příběh filmu si přečtete v obsahu a já k tomu můžu jen napsat, že je to ve své podstatě taková naivní "pohádka" pro dospělé. Avšak ve spojení se slušnou výpravou a nápaditou estetickou stránkou je to působivý a optimistický balzám na pohled i na duši. Proto se nebráním vysokému hodnocení a doporučuji dál. [ PŘÍBĚH: 2 /// SMYSL: 1 /// ATMOSFÉRA: 2 /// TEMPO: 1 /// ORIGINALITA: 2 /// NÁLADA: 1+ /// ART: 0 /// STYL: 3 /// CASTING: 2 (3*MAX) ] ()
Priznám sa, že nie som milovníkom vojnových filmov, ale tento popis ma vcelku zaujal. A musím uznať, že toto bol mimoriadne zaujímavý a originálny kúsok. Už samotný základ, ktorý sa odrazil od udalostí na fronte rozbehol parádnu zápletku. Počas filmu tam bolo síce zopár slabších fáz, ale ako celok to bolo naozaj veľmi vydarené. Páčilo sa mi, že to celé nebolo až tak priamočiare a dvojica sympatických priateľov vytvorili fakt výnimočný plán. Normálne by som aj uveril, že to bolo celé reálne. Tesne pred koncom človek nadobúda pocit, že už je "po všetkom", ale napokon finále prinieslo skvelé vyvrcholenie! Takže celkovo veľká spokojnosť. ()
Dupontel se očividně učil u Jeuneta, protože ta podobnost s Příliš dlouhými zásnubami je jednoznačná. Na rozdíl od svého vzoru však lehce zaostal příběh, který mi přišel poněkud zdlouhavý a i když se mi nápad i zpracování moc líbilo, nemůžu říct, že by mě to po celou dobu bavilo. 80% ()
Reklama