Režie:
Mariana Čengel SolčanskáScénář:
Mariana Čengel SolčanskáKamera:
Laco JanošťákHudba:
Vladimír MartinkaHrají:
Rebeka Poláková, Maroš Kramár, Milan Ondrík, Dano Heriban, Milan Mikulčík, Ingrid Timková, Dávid Hartl, Vladislav Plevčík, Ján Greššo, Tomáš Hanák (více)Obsahy(1)
Dozvědět se pravdu znamená navždy ztratit iluze. Mladá novinářka Marta najde na Nový rok v předzahrádce hlavu svého bratra, zabalenou v igelitové tašce. Strašlivý nález ji vtáhne do příběhu, ve kterém se mocní představitelé státu neštítí žádného zločinu, jen aby si upevnili pozici neomezených vládců. První rok mladé slovenské republiky je důvodem oslavy pro řadu lidí – například krále podsvětí Efendiho nebo pro Prezidenta. Jen Předseda nemá důvod se radovat. Kdysi pomohl do funkce Prezidentovi, jenže ten teď odmítne jmenovat ministrem Předsedova syna. Jak tedy hlavu státu přinutit, aby poslouchala? O několik měsíců později Prezidentova syna za bílého dne zmlátí organizovaná skupina útočníků a odvleče jej do zahraničí… Slovenský film režisérky Mariany Čengel-Solčanské je politickým thrillerem, natočeným podle skutečných událostí, jež v polovině 90. let otřásly republikou a jež mají dodnes neblahý vliv na slovenskou společnost i tamní politickou scénu. (Česká televize)
(více)Recenze (263)
Tento film nepochybne patrí medzi slovenskú kinematickú elitu (pre mňa zatiaľ najlepší slovenský film). V niektorých veciach sa môže zdať, že je to skreslené/prikrášlené, ale to k filmom patrí. Pointa je rovnaká, ide o to pripomenúť si ake zvrátené praktiky sa diali v danom období a upovedomiť hlavne mladých, lebo z histórie sa treba POUČIŤ!!! Herecké obsadenie bolo výborné, pekne to do seba zapadalo (Igondova, Heribanova postava top) Príbeh napísal sám život, už len preto by mal mať 3+ hviezdy. Film odporúčam a určite si ho hodte pozrieť, treba vedieť čo sa dialo v štáte, v ktorom žijete :) ()
Za Hanákovu slovenštinu bych naopak hvězdičku ubral, překvapením pro mě byl Maroš Kramár, s kamenným skichtem a zdviženým obočím odehrál hlavního polistopadového politického slovenského mafiána bravurně. Po obrazové stránce vynikající, ale dějově je ten film tak rozbředlý, že subjektivně má tak dvě a půl hodiny. Je pomalý, chtělo by to alespoň nějakou akci. A proč by vlastně nemohl mít 75 minut? Nebo z něj udělat minisérii. ()
Chválím Marianu za tento počin, působil na mě velmi realisticky a uvěřitelně, ještě by to chtělo více dramaturgie u postav, protože ty na mě působilo hrozně odflákle i když se to ke konci docela uravnalo, nebylo to úplně lehký. ()
Dost drsný, nekompromisní a brutální. Na Slováky ale zatraceně dobrý. My tu máme gangstery typu Káčko nebo Mrázek, ke kterým si snad ještě máte chuť vytvořit vztah a oni Vám předvedou ty nejodpornější zrůdy ze světa strachu a hnusu. Gratuluji. Konečně slovenská kinematografie začíná být zajímavější a zajímavější. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $1,411,949▐ do kelu toto sú teda filmy čo majú úspech v kinách? rozpačitá réžia v nesúrodom deji ako hrom, k tomu to príde výzorom a hereckým prejavom ako lacná televízna produkcia, téma na film priam skvostná ale chcelo by to zručnejšieho režiséra a ráznejšie spracovanie ako mal napríklad tipovo podobný Kandidát /videl v kine: 40%/ ()
Téma skvělé, zpracování průměrné...průměrná režie i scénář, mizanscéna jakžtakž, i když si to devadesátkové bratislavské retro dovedu představit ještě mnohem autentičtější, silně problematický je ovšem casting - vůbec nechápu, jak postavu Vladimíra Mečiara může dostat Maroš Kramár, který (mimo to, že prakticky vůbec neumí hrát a zvládne maximálně part krále v nějaké pohádce) není s Mečiarem ani trochu typově podobný (v jeho roli bych si dovedl představit kupříkladu Andreje Hryce), dokonce do své role nezahrnul nic s typicky mečiarovské dikce, ani verbálního či neverbálního projevu...postava Ivana Lexy má alespoň ty jeho autentické brýle...rozhodně nejsilněji působí herecký projev Milana Mikulčíka v postavě sveřepého kriminalisty... ()
„Priveľa demokracie môže byť na škodu.“ – „Pre koho konkrétne?“ Najväčší humus je, že toto svinstvo bolo v 90. rokoch len špičkou ľadovca. Niektoré slávne tváre sú tu skôr navyše a paradoxne najlepší sú menej známi herci. Ale zas aj Ady Hajdu bol fajn, aj Tomáš Hanák bol fajn. Juraj Hrčka a Ján Greššo neboli správne typovo obsadení, brali to príliš... divadelne? Dano Heriban OK, nadávky šťavnaté, chalan, ale človek ti proste moc drastického mafiána (vytvoreného štátom v rámci neuveriteľnej filozofie, že náš mafián je lepší, ako balkánsky) neveril, hoci si sa snažil byť patrične nepredvídateľne diabolský, o to pokoj. Bizarné je, že niektorým hercom nie je rozumieť (Milan Ondrík, Rebeka Poláková), no iným je, čiže nejde o technický problém počas nakrúcania, ale dotyční herci proste nevedia rozprávať. Čo je u herca skutočne wtf. Pritom Ondrík je ako Ivan Lexa fakt dobrý, ale skrátka mu nie je rozumieť ani hov*o a ak to bol nebodaj nejaký skrytý umelecký zámer, tak potom by som bol rád, ak by ma slovenskí tvorcovia v budúcnosti podobných umeleckých zámerov ušetrili. Ďakujem. Najlepší bol Milan Mikulčík ako policajt. Retro atmosféra si myslím, že mohla byť vyobrazená (po vizuálnej stránke) presvedčivejšie, takto mi to moc deväťdesiatkovo, až na pár detailov, nepripadalo. Občas som sa strácal v deji, zvratoch a postavách a vyložene strhnúť ma to strhlo len asi v jednej scéne (zato kľúčovej – výbuch). ()
"Ja som si myslel, že Tajná služba občanov chránia. Nie že im púšťa elektriku do gulí." Tak to sis myslel špatně. Propojení politiků s tajnými službami a organizovaným zločinem je totiž tak těsné, že lidská práva budeme řešit raději v Tibetu. A jak koukám na Slovensku je to podobné jako u nás. Kdo se zkrátka zaplete, tak tomu může upadnout hlava nebo vybouchnout auto. Já se tedy přiznám k tomu, že kdybych nebyl rámcově obeznámen s případem, tak se asi moc nechytám, ale takhle to bylo jasné, zkratkovité a nijak zvlášť zajímavé. Přesto mě hodně pobavil únos novinářky a následný projev mafiána Efendiho zakončený suchým sdělením: "No vidíš, máš svoju pravdu. Ešte si aj dobre zajebeš." ()
Film, ktorý podľa všeobecných predpokladov tiahne hlavne silná téma. Vzhľadom k osobe režisérky a scenáristky v jednej osobe to nie je vôbec prekvapivá informácia a to, že ide o najlepšie dielo v jej doterajšej kariére, nie je samo o sebe nijak zvlášť veľkým úspechom. Pozitívne je aspoň to, že vie, o čom chce rozprávať, aj keď tak činí pomerne kostrbatým spôsobom. Určite nepomáha, že dej miestami kŕčovito skáče z jednej scény do scény, kde postavy náhle menia svoje elementárne motivácie a divák sa dozvedá niektoré dôležité informácie až vtedy, keď sa zápletka potrebuje posunúť. K tomu treba prirátať i občas za uši ťahajúce dialógy, či niektoré diskutabilné herecké výkony, a to nielen u politických predobrazov. Napriek tomu skutočne nejde o vyloženú prehru - neustále prelínanie s náboženskými motívmi má niečo seba, technická stránka (hudba, kamera) je prevažne bezproblémová a režisérka si dokonca v jednom momente spomenie na to, ako má vyzerať skutočne dobre nakrútená scéna. Stačí to na kvalitný film? Jednoznačne nie, ale i napriek tomu nemožno Únosu upierať určitý význam. Pod taktovkou niekoho talentovanejšieho však mohol dopadnúť oveľa lepšie a možno by mu nechýbala ani pridaná hodnota. ()
Celé na piču. Že príliš vulgárne píšem? Ale kdeže. Len držím dialógovú líniu zmäteného filmu. Nezasvätení dobového kontextu nechápu. Tí ostatní: no ako kto. Ja za seba len toľko: ak sa v príbehu, snažiacom sa beletrizujúcim spôsobom spracovať skutočnú udalosť zjavia mená ako Efendi, Predseda, Prezident či Chalanisko, takmer s istotou môžem predpovedať, že to budé ozaj biedna záležitosť. Pretože scénaristická chudoba a nulová fantázia sa prejavila už v názvosloví postáv. Ako teda môže nasledovať výživný dej? No nemôže. Chápem však tých, čo hodnotili vysoko najmä kvôli politickému kontextu, v tom zmysle, akí grázli Slovensku vládli. Pre mňa to však na vyššie hodnotenie nie je ani náhodou. ()
Už jsem věděla, co mě čeká, tak jsem se s mírným odstupem podívala znovu a nezaujatě. Jde o velice dobré zpracování, správně bych měla hodnocení navýšit, ale neudělám to. Tím, co na filmech hodnotím nejvíc, je osobní přínos. Jakýkoliv film s velkou mírou násilí mám problém dokoukat do konce. A je celkem jedno, jestli to natočil Kubrick nebo Tarantino. Je to můj osobní postoj, který nikomu nevnucuji. ()
Pokud nemáte ani šajnu o tom jak to vlastně v kauze : Předseda vs Prezident bylo, tak pro vás bude tenhle film jenom nesourodou směsicí na sebe zdánlivě nenavazujících scén, ale ono to jakýsi smysl i dává, ale za průměrně dlouhou stopáž to dané téma pouze načrtne a působí to dost zkratkovitě a jakože já o tom něco málo vím, ale moc jsem se nechytal, ale i tak zajímavý pokus. Snaha tu byla.50% ()
Únos disponuje veľmi slabou schopnosťou vysvetliť a interpretovať udalosti. Divák, ktorý nemá absolútnu šajnu o danej téme, sa po pozretí nič nedozvie, pretože film mu to nepovie. Lepšie a viac som sa dozvedel čítaním na Wiki. Navyše, dielo pomerne chabo zachytáva temnú atmosféru 90. rokov na Slovensku. Len pár scén mi dalo pocit, že sa film naozaj odohráva v danom období, inak čisté moderné zasadenie... (17.3.2024) Neveril som, že to niekedy poviem, no diabolský Maroš Kramár a gangsterský Dano Heriban sú jedinými dôvodmi na moje opakované zhliadnutia... (1.10.2017) (16.2.2021) (19.4.2023) (17.3.2024) ()
Poslední čtvrtá hvězda je za téma. Chytře natočeno v době, kdy politické uskupení Předsedy už neexistovalo. Ale přece jen 90. léta byly na Slovensku v něčem divočejší než v Čechách, na Moravě a Slezsku. Tomáš Hanák se do své slovenské role dle mého dobře vcítil. Indrid Timková do role matky rovněž. ()
Ideology vs aesthetics. Úspech filmu ma teší. Je to ďalší zo slovenských filmov, ktoré v posledných rokov nalákali desiatky až stovky tisíc ľudí do kín. Dokonca na rozdiel od nich dokázal znovu otvoriť jednu veľkú tému, plniť strany denníkov, primäl ľudí diskutovať o dobe, ktoré len zdanlivo skončila a v neposlednom rade mladých dovzdelal o udalostiach, na ktoré si nemajú ako pamätať. Po stránke ideológie, či povedzme meta-roviny presahujúcej samotný film, je film Únos čisté víťazstvo. Problémom je estetika. Je fajn vidieť, že slovenskí tvorcovia vedia na svetovej úrovni nasvietiť scénu a používať kameru. Slovenská kinematografia bude kvalitná, len ak bude dostatok dobrých remeselníkov a zdá sa, že sa k tomu blížime. Únosu ale chýbajú tri veci: poriadny scenár, réžia a herci. Čengel-Solčanská vôbec nevie koncipovať scény. Vo filme vlastne žiadna ani nie je. Film je vyskladaný z krátkych "scénok" o dĺžke minúta až tri minúty, kde postavy povedia pár expozičných dialógov a nastane prestrih na ďalší podobný zlepenec záberov. Tento štýl funguje iba v jednej pasáži (výbuch auta) a i to do veľkej miery vďaka hudbe (ktorú je vo filme počuť zriedkavo). Dialógy sú preto strašne umelé, postavy sa nerozprávajú prirodzene, lebo nemajú na to priestor, keďže za minútu nastáva strih a je nutné povedať ďalšiu informáciu. Preto sa ani veľmi nečudujem mdlým výkonom hercov a ich strojenej artikulácii. Každopádne ešte bude trvať dlho, kým sa naši herci zbavia divadelného a televízneho afektu. Slabá atmosféra 90tych rokov je v porovnaním s týmto už len nepodstatnou závadou. Slovenský film má pred sebou svetlú budúcnosť, ale Čengel-Solčanská ju (asi) písať nebude. PS: Je inak paradoxné, že režisérka začínala študentským filmom Šimijé, ktorý mal úplne skvelé dialógy i herecké výkony. ()
Pri písaní komentára sa nevyhnem typickému škatuľkovaniu, tak frekventovanému v súčasnej slovenskej kultúre, preto si ho odbijem hneď na začiatku. Únos predstavuje jeden z tej menšej časti "lepších" domácich filmov, ktoré sa v priebehu roka objavia v našej distribúcii a "na slovenské pomery" má badateľne nadštandardnú úroveň. Tieto nálepky ale o ničom nevypovedajú a i keď som za jeho úspech rád, samotný film je viac než čímkoľvek iným iba rozbuškou pálčivej spoločenskej diskusie so skvelým PR, ktorý ťaží z verejného a mediálneho obrazu diela značného spoločenského významu, neoddeliteľného od kauzy, s ktorou sa spája. Nakoľko je to zámerom tvorcov zostáva otáznym, dôležité však je už len si položiť onu otázku, či obstojí i keď nad ním začneme uvažovať i inak ako nad nositeľom určitej ideológie.__________Navzdory tomu, že si po väčšinu času drží jednotnú úroveň, na filme je zjavný rozkol medzi profesionalitou a amaterizmom v takmer každom smere. K technickým otázkam odkážem na názory ľudí z branže (kameramanov, zvukárov...), k tým koncepčnejším a bežným divákom postrehnuteľnejším patrí zmätočnosť rozprávania, uponáhľanosť a skratkovitosť spojená s krátkou minutážou, logické lapsusy či nedovysvetlené motívácie (k tomu v skratke neskôr) či prílišná strojenosť niektorých hereckých prejavov, situácií a dialógov, vyznievajúcich umelo a neprirodzene (viz. JohnnyD).__________Mariana Čengelová-Solčanská má jasno v jednej veci, na ktorej množstvo slovenských filmov padá - vie presne, čo a ako chce povedať. Lenže práve tento prístup je podľa mňa krajne problematický. Film nie je dokumentom, dokudrámou, no ani čistou fikciou, dôkladne nerekonštruuje, neproblematizuje a nekladie si otázky. Predstiera jediný uhol pohľadu, teóriu, fakticky nedoloženú interpretáciu udalostí v podivnom útvare, ktorý nie je ničím z vyššie uvedeného a nedovolí si priamo ukazovať prstom/neprehlasuje sa za pravdu (čo mimo prehlásení režisérky dokladajú i zmenené mená alebo herci presne nezodpovedajúci svojim predobrazom), no predsa pracuje s konkrétnymi časovými údajmi (na čo naráža vo svojom komentári i Anderton) a kritickým poukazom na dobu, nepriamo apelujúc na verejnosť, vytvárajúc tak spolu s médiami všeobecný tlak na zrušenie amnestií a rozriešenie prípadu.__________Únos si takmer vzápätí po premiére získal povesť filmu nezrozumiteľného pre človeka, ktorý o tematike nič nevie, predpokladajúci aspoň minimálne povedomie o udalostiach, postavách a vzťahoch medzi nimi (v mnohých prípadoch údajných). Samo o sebe by nešlo o až tak výrazné negatívum, vzhľadom na cieľové publikum. V určitých sekvenciách však potreba znalosti kauzy prerastá v absenciu elementárnych motivácií a logickej kauzality. To najlepšie dokladá príklad fiktívnej postavy mladej novinárky Marty čoby určitej sprievodkyne diváka veľkou časťou deja. Ako jedna z mála mi vďaka výkonu Rebeky Polákovej paradoxne prišla pomerne uveriteľná, avšak detaily ako náhla zmena postoja vyšetrovateľa a jej následná nadmerne častá priama účasť na vyšetrovaní pre mňa zostávajú záhadou, na ktorej objasnenie záverečný "zvrat" spájajúci sa práve s postavou vyšetrovateľa ani zďaleka nepostačuje. Ide o jeden z rady podobných detailov, ktoré už tak necelistvé rozprávanie ešte viac narúšajú a znemožňujú jednoduchú orientáciu v deji.__________I keď môj komentár vyznieva prevažne negatívne, predsa Únos ako film, nie prostý ideologický text, vonkoncom nezavrhujem. Ide o relatívne zábavný a pozerateľný film, majúci vyššie štandardy (a ambície) než aké zväčša u domácej produkcie nachádzame. Zostáva dúfať, že sa od nich niekto iný dokáže odpichnúť ďalej. 60% () (méně) (více)
Uvažujem, či by som filmu tú tretiu hviezdu vôbec dal, keby som nemal poňatia o pozadí kauzy. Únos ako keby príliš nepočítal s tým, že ho bude pozerať niekto mimo Slovenska, čo môže svedčiť o jeho nízkych ambíciách, alebo teda nenáležitému spracovaniu. Snímka sa častokrát snaží tváriť príliš vážne na to aká je vo svojej podstate jednoduchá. Ale aby som iba nekritizoval, určite na filme oceňujem herecké výkony Milana Mikulčíka a Rebeky Polákovej a taktiež palec hore dávam za miestami veľmi slušnú atmosféru.. P.S. tie prehovory na kameru od Ingrid Timkovej boli hrôza. Snaha o dojatie či autentické vyjadrenia Robovej matky nepôsobili teda absolútne dôveryhodne. ()
Marně tápu, jaký byl záměr tvůrců, zřejmě v každém záběru zobrazit někoho s cigárem v hubě, což se jim dařilo, naopak na nějaký silnější a smysluplnější obraz mafiánských praktik v nejvyšší politice či na atmosféru česko-slovenského divokého západu devadesátých let, se nějak nedostalo. Ve finále mi vše vyznělo jako hraná, rychle sestříhána investigativní reportáž či dokument. Za posledních dvacet minut filmu a Hanákovu slovenčinu přidávám jednu hvězdičku navíc, jinak pro mě velmi slabé. ()
Tak za prvé je tu tá "ožehavá" téma, horúcejšia, ako zemiak vo vriacej vode a za druhé film. MČS má môj rešpekt, že sa nebála pustiť do niečoho podobného. No lenže potom tu máme tie typické slovenské brzdy, ako rozpočet, neschopnosť narúšania klasických filmových schém a doslovnosť. Páči sa mi, že sa Herec A nepodobá na politika B a druhý herec C zase na politika D, prečo ale potom to upozorňovanie na presné dátumy? Osobne by som bol viac za čistú fikciu, možno zasadenú do iného času a od reality sa vzďaľujúcu smerom k trilleru, kde by bolo práve to zábavné spájanie niektorých scén, odkazov, ksichtov atď. k tejto konkrétnej udalosti. Takto tu máme viac menej iba 95 minút trvajúce striedanie záberov a protizáberov. ()
Reklama