Tvůrci:
Brian YorkeyHudba:
Brendan AngelidesHrají:
Dylan Minnette, Katherine Langford, Christian Navarro, Alisha Boe, Brandon Flynn, Justin Prentice, Miles Heizer, Ross Butler, Devin Druid, Amy Hargreaves (více)VOD (1)
Série(4) / Epizody(49)
Obsahy(2)
Tajemství. Lži. Pomsta. Na Liberty High mají všichni co skrývat… A pravda už má brzo vyjít na světlo. (Netflix)
Recenze (443)
Jsem rozbitej... ()
Oříšek k hodnocení. Filmařsky relativně nápaditě odvyprávěný příběh (byť scenáristická konstrukce je dost vychtěná), který v epizodách 10, 11 a především 12 a 13 dospěje k silnému závěru. Boha jeho, proč ale to skutečné drama muselo přijít až tak pozdě? Více než dvě třetiny celého seriálu jsou o tom, jak se ufňukaná přecitlivělá kravka snaží přesvědčit příčetného diváka o tom, že si za své problémy může de facto sama. Vzhledem k rozuzlení v posledních epizodách považuju za obludné, že je ten seriál vystavěný tak, že ta idea "může si za to sama" může člověka při sledování vůbec napadnout. Ale opravdu tomu tak je, protože až do těch několika posledních dílů se řeší hrozné malichernosti, které v té či oné (a mnohdy horší) podobě musely na střední potkat většinu lidí. Výsledkem tak pro mě bylo, že jsem velmi brzo začal nesnášet všechny postavy a vůbec nejvíc právě nešťastnou Hannah. Její voiceoverová teenage moudra mě ubíjela, rovněž tak i věčně zadumaný výraz jediného spravedlivého, pane Claye. Ty poslední epizody dojem zlepšují, ale faktem zůstává, že jsem se k nim dostal jen silou vůle. Malichernosti se nabalovaly a nabalovaly, až už z nich malichernosti nebyly, ale antipatie k postavám prostě zůstala. Mimochodem, opravdu si myslíte, že člověk autenticky zdeptaný takovým způsobem, že spáchá sebevraždu, bude v roce 2017 před oním aktem natáčet 13 audiokazet, kde o svém utrpení bude relativně bez emocí a leckdy i s "vypravěčským nadhledem" sáhodlouze vyprávět? A dělat u toho ladné narativní piruety jako "tuhle část příběhu si nechám na potom"? Ten seriál podává sebevraždu jako romantické gesto, a to se mi zdá velmi nebezpečné. Kdyby přišel před deseti lety, kdy frčel emo styl, měli bychom tu, tuším, o pár mrtvých teenagerů víc. ()
Bolavá středoškolská romance, tempovaná přesným soundtrackem, dokonale mapující pouť k sebevraždě cestami, které mnohdy zlehčujeme, anebo (ne)záměrně přehlížíme, o to víc pak zamrzí, že snaha o téměř až mysteriózní atmosféru se tříští o fakt, že důvod, proč si Clay neposlechne všech 13 nahrávek hned a naprosto nesmyslně to odkládá, prostě není racionálně jakkoliv obhajitelný, čímž ani závěr, který chce nechat vyniknout linku všeobjímajícího pokrytectví, tomu nemůže plně dostát; à propos Dylan Minnette je herecký autista, seriálovými tvůrci naprosto nesmyslně protěžovaný, oproti tomu Katherine Langford bude jednou velká hvězda. 4 a ½. ()
Tohle není tvůrčí dílo, tohle je edukativní videíčko do kvinty o tom, proč jsou drogy, znásilnění, (kyber)šikana, stalking, školní střílečky a sebevražda špatné, áno, z produkce někoho, kdo o těchhle věcech ví přibližně tak píču a čtvrt. Nemá se tudíž vůbec cenu zabývat čímkoli, co není ta velká Myšlenka ™ (třeba řešit nucenou retro stylizaci, schematičnost postav, nebo že kdokoli psal ty přemoudřelý sebeuvědomělý dialogy, neviděl za posledních pár let puberťáka ani z rozjetýho vlaku). Na první pohled je jasné, že tvůrci nemají do problematiky ani povrchní, natož hlubší vhled, tyjou z aktuálně vnímané závažnosti a o depresi, coming outu nebo mentálních problémech obecně nedokážou říct cokoli objevnějšího, než že teda existujou a jako bacha na ně, děcka. Což by samo o sobě nebylo ještě tak strašný, kdyby si svou skoro až agresivní ignorancí narativně nepodrývali to málo, co k věci říct mají. Sice je tu například patrná snaha zprostředkovat divákovi tu enormní díru a bolest, kterou po sobě sebevrah zanechává, ale i sebelepší okamžiky se zdevastovanými rodiči, kterým kvůli absenci dopisu na rozloučenou nezbývá než číst si čmáranice na stěnách školních záchodků, jsou hned podkopány samotným konceptem, který vyžaduje, aby protagonistka buďto ustavičně mlela svůj ultra vyrovnaný, stylizovaný voice-over, figurovala ve flashbacích, nebo ze záhrobí ovlivňovala současnou zápletku. Hannah se nám tu holt nade vším vznáší jako enormně otravný duch, a je nejenom neustále přítomná, ale prostřednictvím svého plánu pomsty hlavně aktivní i po smrti, ne-li aktivnější než zaživa. V jejím podání tak smrt není konec, ale brána do světa, kde to svým mučitelům konečně parádně natřete. A to nemluvě o aspektech, kde má seriál potenciál aktivně škodit, jako když detailně a anatomicky správně zobrazí podřezání žil v přesvědčení, že psychiatrická obec se plete a názornost od sebevražedné ideace odrazuje, nikoli ji podporuje, nebo když každou cestu, jak vyhledat pomoc, vylíčí jako od počátku odsouzenou k nezdaru. Ve výsledku je 13 Reasons Why něco, co svět pro svou osvětu a empatii potřebuje asi jako křesťanskou filmovou produkci o závislosti a potratech. ()
Existuje opravdu vůbec nějaký důvod, který ospravedlní sebevraždu? 13 reasons why se o to pokouší. Ze začátku tedy absolutně nechápete, proč to Hannah udělala. Vždyť podobné problémy má skoro každý puberťák a máte chuť seriál přestat sledovat, protože byste museli polovinu těch puberťáku profackovat, ale to tajemno, kdo další bude na kazetách Vám nedá.. Nedá Vám až spát, tak sedíte u pc a říkáte si, ještě jeden díl a jdete spát,.. Ale ve dvě ráno, kdy Vám zbývá poslední díl a kdy absolutně nechcete spát, protože se Vám honí milion otázek a střídají se Vám veškeré pocity, které existují, pouštíte další díl. Proč to nikdo neviděl, proč ji nikdo nepomohl, proč si neřekla o pomoc rodičů, proč to neřekla Clayovi? Mraky otázek, na které si ale dokáže i sami odpovědět. Silné téma, skvělé zpracování, výborný výběr herců, hlavně Clay. Kromě Hannah se mi dostal i on pod kůži. Jeho smutný oči Vás vtáhnout, jeho hlas chcete stále poslouchat a hlavně potřebujete vědět, proč on je na těch kazetách, stejně jako on! ()
1. série - 75% - Stejně intenzivně, jako jsem se na seriál těšil, jsem s ním nakonec stejnou měrou i bojoval. Ne snad že by mě nebavil, středoškolské prostředí můžu vidět ve sto a jedné podobě. Ale snad právě proto, že jsem toho v teen žánru viděl hodně, mě překvapilo, jak v první polovině málokdy tne do tématu intenzivně a přesně. V kombinací s Clayovou neuvěřitelnou zdrženlivostí nebo téměř až retardovanosti, kdy kazety poslouchá snad výhradně po pětiminutových útržcích, neustále někam padá či něco rozbíjí, jsem občas ve vzteku či rozpacích schovával hlavu v dlaních. Jenže druhá polovina je dramatičtější a v mnoha ohledech i vyloženě nekompromisní a ani týden po zhlédnutí poslední epizody nedokážu některé scény dostat z hlavy. To platí jak o těch finálových a předfinálových, u kterých je jednomu nehezky úzko, ale snad ještě mnohem víc o jedné konkrétní, která v mých očích má největší šanci ukázat sílu celé látky. Právě při představě toho, co mohlo být, při vizi šťastného konce pro ústřední pár, která se nikdy nevyplní. Tam se ve mně spolu s několika soukromými slzami něco zlomilo a došlo mi, že i když mám se Třinácti důvody jeden obří problém, z hlavy mi Hannah s Clayem nikdy nevymizí. Oním problémem je bohužel samotný koncept kazet, promyšleného vyprávění a nenápadného obvinění všech přítomných s jednou logicky vysvětlenou výjimkou. Některá hovada si samozřejmě pocit doživotní viny zaslouží plným dílem, ale s faktem, že se někteří zúčastnění projevili víceméně pouze jako obyčejní, do sebe zahledění puberťáci, se vyrovnávám dost těžko. Právě oni budou muset překonat na páskách výtku o tom, že se stačilo jedinkrát rozhodnout jinak a všechno mohlo být v pořádku. Možná mohlo, ale nikdo, ani hlavní postava, si nezaslouží vynášet nad nimi takové soudy. Herecky jsou i ty zdánlivě malicherné situace podány dokonale (a ne, žádná situace není malicherná, když se na vás valí jeden malý zářez za druhým tak nepříjemně, že každý kradmý pohled od spolužáka berete chtě nechtě jako osobní útok) a Katherine Langford si zaslouží všechna myslitelná ocenění, jak dokázala sebemenší brnknutí emocí rozehrát k dokonalosti. Ale když Hannah na konci odchází ze školy a na pásce zní výčitka, že ji nikdo nechce zastavit, mrazí mě v zádech při představě, co může podobná scéna způsobit divákům a divačkám, kteří se právě nachází v kritickém věku a v nějaké hodně nešťastné životní epizodě. Technicky se téhle kolekci dá máloco vytknout, ale hodnotově nad ní kroutím hlavou doteď. 2. série - 90% - The People v. Bryce Walker. Občas mám pocit, že jistá skupina diváků si současnou kvalitní tvorbu ani nezaslouží. A po přečtení další salvy výroků na téma "Hannah se přece nic nestalo" nebo "Bryce je sympaťák, kterýmu by se mělo odpustit" si to myslím ještě víc. Nesouhlasím dokonce ani s tím, že je Třináct důvodů jen povrchní selankou pro přecitlivělé fňukny. Ne, ať má seriál kvality jaké chce, předkládá ve druhé sezóně myšlenky vždy primárně lidské, emocionální a pro každého empatického jedince i pochopitelné. Minnette, Langford a hlavně Alisha Boe navíc herecky vyzráli natolik, že ztotožnění s postavami je tentokrát ještě mnohem hlubší. Zásadní skok nahoru pro mě ale tvoří děj, kterého jsem se po ohlášení nového příběhu tuze bál, ale který už naštěstí neopakuje sporné tvrzení, že Hannah jinou možnost neměla, a místo toho se logicky důkladněji věnuje otázkám, jak jít dál a jak vůbec dokázat pokročit tam, kde nám je alespoň trochu dobře. 3. série - 80% - Potvrzení toho, jak moc je takhle odvážný počin důležitý. Problémů nejen dospívající společnosti, na které tým kolem Briana Yorkeyho poukazuje, je totiž taková hromada, že se nenajde epizoda, která by nechytila za srdce, nezamrazila nebo jenom neukázala na problém dostatečně varovným (ale naštěstí ne planě moralizujícím) prstem. Ne každá taková věc je potom při sledování příjemná, viz feministická skupina studentek, která svoje počínání myslí v jádru dobře, ale důsledky jejich chování jsou téměř katastrofální. Ale není právě taková každá teenagerovská snaha? Odhodlaná, často černobílá a pálící všechny myslitelné mosty byť pro jedinou hodnotu? Ještě kontroverznější je potom dění kolem samotného Bryce. Během prvních dvou sezón nebyl divák, který by slizkého hada Walkera nenáviděl více než já - a přesto jsem to také já, kdo se jeho charakteru zastává v očistném třetím roce. Snad protože mi (doufám) už není duševních -náct a dokážu na viníkovi rozličného zla nechat nějakou tu nit suchou. Nikdo totiž neříká (a ústy vyzrálého Justina Prentice ani sám Bryce), že odporné věci, o kterých se v seriálu mluví, neudělal, dokonce za ně konečně i přijímá odpovědnost a chce se napravit. A právě tady je největší křižovatka, na které se každý ze Třinácti důvodů právem zastaví. Na místě, kdy se Bryce chce očistit a napravit a zcela objektivně se mu to na několika z nich i daří, na jiných zase dost věrohodně ne, protože když v člověku něco nekalého zraje dost dlouho, nikdy se toho nejde tak úplně zbavit. Ale ta snaha tu je a nejde jen o sliby, ale i o činy a zatímco některé charaktery takovou změnu (minimálně dočasně) přijmou, jiní jí zcela logicky nevěří a mrzí mě, jak velké procento diváků takovému (v dnešní době dost zásadnímu) dilematu odmítá alespoň na chvíli naslouchat. Pro mě je právě tenhle postupně rozebíraný problém snad tím největším oříškem, který mi seriál dosud dal k rozlousknutí a plnou měrou jsem ho tvůrcům zbaštil, v neposlední řadě díky perfektně dovyprávěným linkám (Devin Druid jako Tyler je dech beroucí a chci věřit, že se dokáže vymanit ze současné škatulky) nebo vzhledem k žánru adekvátně atraktivním párům, kterým nelze než držet palce (už dlouho jsem nikoho tak nezbožňoval jako Justina s Jessicou). Abych ale jenom nechválil a osvětlil relativně střídmé hodnocení, musím zmínit nově příchozí, které jsem na chuť nepřišel. Všudypřítomná geniální Ani je jako instantní nejlepší kamarádka a součást party zkrátka nesnesitelná a jakkoli epizoda, která se zaměřuje na trojúhelník Bryce-Ani-Clay, je dost možná jedním z vrcholů seriálu, samotný terč obou postav považuji za omyl. Nedokážu zkrátka uvěřit tomu, jak snadno se do celého dění začlenila a jak silné city k ní oba zmiňovaní najednou začali cítit, což může být drobnou scenáristickou uspěchaností dění kolem ní, případně pak dojmem, že Grace Saif hraje všechny Aniiny polohy úplně stejně. Otázky nad finální sezónou jsou na každý pád dost velké. Na rozdíl od předchozí řady totiž nepřichází vyložený cliffhanger ani trauma a cesta zůstává téměř kompletně čistá. 4. série - 55% - Prudké dosednutí na zem. Jak kdyby poslední sezónu psala jiná parta, jak kdyby někdo hlavní postavy od základu vyměnil a z těch uvědomělých udělal nafoukané (Jessica), ze sympaťáků prázdné škatulky (Zach) a z vypravěče Claye pak dokonce narušeného jedince, kterému je pokaždé vše odpuštěno, i když jeho chování funguje na systému náhodných výbuchů a celé dění komentuje hluchými monology na téma "Fuck Love" nebo "Střední školu nelze přežít". Mrzí mě to o to víc, že jsem se seriálu vždy zastával, ať už pátral nebo poučoval a nadále ho považuji za napínavé varování pro všechny křehké duše. Proto nechápu, že na samém konci navádí k šíleným a bezhlavým činům, aniž by od nich odrazoval. Co všechno hlavním hrdinům projde, jaké šílené přešlapy bez špetky rozmyslu či logiky, nad tím zůstává rozum stát. Většinou je takové kroky dovedou k napínavému cliffhangeru, na který ale následující epizoda neodkáže a jen ho odbude dvěma větami. Když pak celá série funguje jen jako řetězec speciálů (slavnost, výlet, vzpoura, ples, maturita), navíc v konkurenci tří předchozích sezón, pokaždé nerozdělitelně spjatých ústředním tématem (kazety, soud, vražda), není to nic než smutné. Takhle odfláknuté rozloučení jsem nečekal a relativně se s ním smiřuji jen díky poslednímu dílu. Ten jediný ke mně mluví stejným jazykem jako staré časy. A snažím se moc nepřemýšlet nad tím, že by při pár kosmetických úpravách mohl být na třetí sezónu přilepen bez toho, abychom sledovali tvůrčí trápení devíti epizod před ním. () (méně) (více)
// 13 Reasons Why je jinde. Když to přirovnám k letošním seriálům, kde na jedné straně stojí extrémně odlehčený Riverdale a na druhé zase extrémně seriózní Sedmilhářky, 13 kličkuje tak nějak mezi obojím. Potíž je, že řeší zatraceně těžké téma sebevraždy, a podle mě hlavní výtka většiny lidí, kteří s ním budou mít problém, je ta, že občas je ta sebevražda, ten čin, podáván až příliš uměle. Sleduju fikci, sleduju polovinu času docela přesvědčivou fikci, jenže pak začnu přemýšlet, ptát se proč a přesně v tuhle chvíli tvůrci začnou fatálně selhávat. Chování postav je tady další velký problém, především té hlavní. Zároveň ale plně chápu, že to spousta jiných lidí v klidu zvládne přejít a seriál si užijí jak jen to v rámci možností jde. Mě to nestrhlo a byť tomu nelze upřít řemeslnou kvalitu a silný závěr, ten pocit, že z toho šlo vytřískat mnohem víc, toho už mě nikdo nezbaví. 7/10 ()
Ano, opravdu jsem si zaplatil Netflix a asi teď budu trochu víc komentovat o:-) Jo a spoileruju... 1. Série ... Člověk tak nějak čeká, co z toho vyleze. Nakonec je to velmi slušně vystavěné drama s naprosto dokonale zobrazeným pocitem zmaru, smutku a osamění, kdy ten člověk těm pozůstalým až bytostně hluboce chybí. Samozřejmě je to strašně roztažené a zdlouhavé a první půlka série je takové uvedení do děje. V druhé se konečně něco děje. Některé věci mi přišly za vlasy přitažené (například opravdu půjdu na párty k člověku, který znásilnil mou kamarádku, měl na mě několik opakovaných sexuálních narážek a nevhodných doteků a vlezu s ním do vířivky? No tak jsem fakt blbej. Nebo třeba že by osoba, která se chce zabít sháněla přehrávač a pásky, aby to měli její viníci těžší na poslech? By to bez průvodního dopisu spíš zahodili a neřešili, co to je), ale beru to jako úlitbu stylu vyprávění. Některé důvody mi nepřijdou jako důvody, spíš jen dokreslení situace, konkrétně Zach, částečně i Alex, Ryan, Justin, Sheri. Celkově si myslím slušných 60 % Cítím se obrán o krvavý závěr, protože Netflix změnil sebevraždu Hanny a vymazal scény s krví. 2. Série ... Tak už víme, co a jak se stalo. Odkrývá se nám další pohled na Hannu z vnějšku, ale mně osobně to moc nesedělo s tím, co nám bylo servírováno v první sérii. Třeba některé věci o Zachovi že by vůbec nezmínila? Nebo že se s Brycem viděla víckrát? Nebo spoustu dalších dost někdy důležitých věcí, které trochu mění pohled na věc. Ke konci se člověku otevírá kudla v kapse, když Bryce hraje u soudu slušňáka. Taky si myslím, že ten soud byl udělán až příliš jednostranně, kdy mnohdy právník nechal své svědky grilovat a vlastně kdyby se to stalo v reálu, tak by pohřbil svou liknavostí celý případ. Ale opět, krásně zobrazené bylo to, jaká je bezmoc a zoufalství, když každé slovo obrátí proti vám... Tyler je za mě nejtragičtější postava a tím myslím tragédii ve stylu antických dramat. Musím říct, že mě chytil za srdce, ubohý nenáviděný kluk, kterého všichni šikanují. Doopravdy jsem chtěl, aby ten odpad na té škole postřílel. Opět 60 % 3. Série ... Bez debat nejlepší a nejzábavnější série. Jediné, co mě sere je, že najednou ukazují Bryce jako jakousi pomyslnou oběť a kladného hrdinu. Dobře, někdo ho zabil. Ale celkově je tento člověk psychopatická bezskrupulózní osobnost se sklony k násilí a prosazování se v rámci manipulace s lidmi. Čili něco naprosto nechutného. Postava Ani je strašně přechytralá, vlezlá, najednou si se všemi rozumí a ve všem se vyzná a všechny zná... Clay je jednomyslně zvolen největším sexuálním chudákem roku, jelikož všechny jeho holky spí jen s jinýma... A vadí mi jedna berlička kvůli prachům z další série. To opravdu nešlo říct, že Bryce zakopl a spadl do vody? To to museli házet na dementa Montyho? A ta finální hovadina, kdy se objeví teplouš, kterého Monty dobil skoro do bezvědomí a ten se do něj i přesto zamiloval a chce pro něj spravedlnost a posmrtný odlitek jeho penisu. Jako vážně? 70 % ... 4. Série ... Mé přesvědčení, že v té škole jsou buď teplouši, nebo agresivní hovada se mění v jistotu. Nejméně třetina osazenstva školy má vidiny a blbne. Úmrtí je příliš mnoho a opravdu by mě zajímalo, jestli v USA je toto jednání ze strany školy vůbec možné. U nás by ředitel dávno byl odejit a rodiče by z té školy své děti dávno odvedli... Postavy se chovají naprosto iracionálně, jak kdyby nový scenárista vůbec neviděl předchozí díly. Vzájemná důvěra a soudržnost se vytrácí. Absolutně nevěrohodná motivace Vincenta a Diega zjistit pravdu o Montym to vede do kopru. Všichni mají tajnosti před všemi. Jediné drobné pozitivum je, že na konci jsou dva díly o Justinově smrti opět docela slušně a emotivně natočené, ale to už nic nemění. Všechny postavy předtím osm dílů zabíjeli a ničili, tak už na tom člověku vlastně ani moc nesejde. Clay celou dobu blbne a chová se jak úplný vůl a je to strašně otravné. Tahle série neměla být vůbec natočená. Vlastně na ní asi nenajdu ani žádná další pozitiva. Ani je snad ještě otravnější, než v minulé sérii. Některé postavy se už v seriálu najednou nevyskytují... 15 %. Celkově si myslím to je docela solidní počin, který sice není určen mně jako cílové skupině (je mi 37), ale i tak docela chytne. Jen po druhé se tomu vyhnu obloukem. () (méně) (více)
3.5 - I po dvou měsících od dokoukání stále nevím, jak to hodnotit a jak se k tomu stavět. Je to drama queen ta Hannah. Ale zároveň je to věrný odraz americké společnosti. Nemůžu říct, že by se mi to líbilo, ale stejně jsem se dodívala do konce. ()
V záplavě jednodušších seriálů pro teens to nabízí ožehavé téma k diskuzi a zároveň jde o vztyčený prst pro většinovou společnost, která zatím šikanu nebere jako skutečný problém s možnými katastrofálními následky. Přehlídka mladých hereckých talentů, kteří jsou celou dobu ždímáni až na kost, s přehledem utáhne i občasné méně záživné a naivní pasáže. Po drtivém finiši první série je pokračování lehkým zklamáním a klesající tendence do očí bijící. S1: 90% S2: 70% S3: 60% S4: 50% ()
Prvá séria 13 Reasons Why sa dala opísať ako jedinečné dielo. Výborne napísaná, bezchybne zahraná a fantasticky zrežírovaná sonda do života nielen mladých ľudí, ktoré sa musia podieľať so starosťami, akým by sa najradšej vyhol každý z nás. Dokonale podmanivý zážitok bez zbytočného dielu a s unikátnym spôsobom dávkovania informácií, ktorý dokáže budovať napätie šikovnejšie ako poniektoré kriminálky. O viac viac škoda, že nakoniec neostalo iba pri jednej sérii. Pozvoľný pád, ktorý som dlhší čas toleroval, totiž vrcholí nezmyselne vystavanou a poriadne rozháranou záverečnou sériou, ktorú zachraňuje snáď iba úplné finále. Celkovej pachuti sa však zbavuje iba ťažko. 70% ()
13 Reasons Why není další z řady bezduchých teenage serialů, ale upřímná, bolestivá skládačka o dospívání a o tom, co se může stát s těmi, které zklameme a necháme stát tam někde v koutě za sebou. Temnější variance na The Perks of Being a Wallflower okořeněná o atmosféru Life Is Strange. Absolutně #nofilter zážitek bez zbytečných klišé a zatím nejsilnější seriálový počin letošního roku. ()
Stále letošní jednička. ()
13 reasons why i'm stupid bitch. Filmarsky dobre odvypravene, ale prvnich 8 dilu je zavadejici nuda diky ktere averze k dvema hlavnim protagonistum naroste do obludnych rozmeru. Dospet k dilu 9 chce bud hodne nudy, nebo silnou vuli, alespon ze to tahne dobry soundtrack. Btw Clayova neochota pustit si kazety najednou nedava smysl (krom toho, zeby to znicilo cely koncept) . Plus bod za Joy Division a Arakiho. ()
Netflix se dotkl žánru, který je spíše výsadou takové CW a opět natočil seriál, se kterým se nese pověst, že tohle musíte vidět. A s tímto nelze nesouhlasit. 13 Reasons Why je ten typ seriálu, o kterém by se daly vést dlouhé diskuze a pořád ho rozebírat. Naprosto rozumím těm rozdílným názorům na tento seriál. Kolik dokážete napsat o seriálu pozitiv, tak přesně tolik dokážete napsat negativ. Zcela tak záleží, zda se vás seriál dokáže dotknout po emocionální rovině. Pokud už má divák teenagerovská léta dávno za sebou a bude seriál sledovat s již nějakým životním nadhledem, tak zhruba do poloviny nebude chápat důvody, které dovedly Hannu až k sebevraždě, protože přece tohle zažívá každá holka na střední škole. Jenže seriál dokáže v určitých místech zasáhnout přesně to pravé místo, které bolí, a bolí hodně. Čím více se seriál blíží závěru, tím více samozřejmě graduje. Někdo řekne, že ta gradace byla nucená, jiný, že měl depresi ještě týden. Pro mě osobně byl nejbolestivější důvod 11, kdy jsem se skutečně cítila roztrhaná na kusy a u posledních dvou epizod už jsem musela mít otevřenou láhev vína. Pátou hvězdu dávám právě za to, že nemůžu přímo napsat, zda se jedná o výborný seriál, tohle zkrátka buď procítíte, nebo ne. Já, když si pustila druhý den po zhlédnutí soundtrack (mimochodem výborný), měla slzy v očích. ()
To, co se v 13 Reasons Why propírá, není zdaleka problémem jenom na školních pozemcích. Sebedestruktivní pocit méněcennosti neovlivňuje jen mladé lidi, a nelze jej ani škatulkovat v souvislosti k určitému prostředí. Tohle je mnohem plošnější a o to závažnější problém, možnosti k několika mnohým dalším sezónám jsou tudíž nekonečné. Seriál, který by nikdy neměl skončit, a kterým vlastně Netflix dělá světu ohromnou sociální službu. ()
Ten namet a hlavne tema su pecka. Keby sa to tolko nevenovalo vedlajsim postavam, mohlo to byt uplne super. Sceny s Clayom a Hannah (Katharine Langford je uzasna) su totiz vynikajuce a skodi im ta vata naokolo. Skoda prepalej dlzky( 20 min na epi by uplne stacili), pretoze prvy, jedenasty a posledny diel su absolutnou spickou v tvorbe pre teenagerov. 7/10 P.S. ze existuje pekelba druha seria, budem radsej ignorovat ()
Boha jeho, kam jsme to dopracovali... To je tak debilní, až to bolí. Neříkám, že celá první série je sračka, najdou se dobré momenty, ale celý ten koncept a chování postav je tak naivní a blbé, že starším ročníkům nad tím musí zůstat rozum stát. Nicméně je asi potřeba se smířit s tím, že dnešní náctiletí takovéto seriály vyhledávají. Já jsem rád, že za našich mladých let frčelo úplně něco jiného. To, co tady ty postavy předváděly, v čele s věčně ublíženou hlavní nehrdinkou, bylo postupem času čím dál víc na přesdržku. Už jen ten nápad, že se holka rozhodne zabít a natočí o tom sérii kazet, je dost na palici. Jaký kontrast mezi symbolem 90. let - kazetami (walkmanem) a dnešní (zdegenerovanou americkou) mládeží odkojenou tablety. První série: 40% a ještě si hodně rozmyslím, jestli protrpím sérii další... ()
Můžu říct jenom wow. Neuvěřitelný seriálový projekt a už dlouho jsem nebyl tak příjemně překvapen. U druhé série pak přišlo menší zklámání- sice se jedná o solidní nadprůměr, dokonalost první série je ale pryč. ()
Zkuste si představit Beverly Hills 90210 jako bezchybně obsazený a bravurně vygradovaný film noir. 13 Reasons Why má nejblíže k tvorbě Gregga Arakiho (nejen díky skvělému soundtracku, komentujícímu to, co hrdinové prožívají), který režíroval dvě epizody. Mezi postavami je zastoupena většina typů známých ze středoškolských filmů přinejmenším od Pomády (z níž jako by se svým účesem a ohozem přímo přifrčel Tony), ale seriál je vykresluje s nezvyklou upřímností a vnímavostí, nakládá s nimi poměrně nepředvídatelným způsobem a jejich rozhodnutí nahlíží v širších souvislostech (sociálních nebo ekonomických), takže u většiny lépe chápeme, proč se chovají tak, jak se chovají. ___Postupné rozplétání pevně propletené sítě sociálních vazeb probíhá paralelně s odhalováním toho, kdo všechno přispěl k sebevraždě Hannah, přičemž vychází najevo, že docela bez viny nebyl vlastně nikdo (včetně outsiderského protagonisty nebo dospělých), byť provinění spočívalo třeba jenom v nedostatku empatie. Rozhodnutí vystavět whodunit vyprávění na melodramatickém, lehce emo podloží funguje i díky tomu, že se Clay nechává pohltit vyprávěním a během „vyšetřování“ prožívá něco podobného jako Hannah. V podstatě se stává jejím avatarem, který dělá to, co ona již učinit nemůže. Propojenost minulosti a přítomnosti na stylistické rovině reflektují bezešvé přechody mezi „tehdy a „teď“ – např. pouze pomocí změny barevného tónování (chladné barvy pro přítomnost, teplé pro minulost) – nebo grafická návaznost dvou přiléhajících záběrů, které od sebe ve skutečnosti dělí několik týdnů/měsíců (dobrým prostředkem k orientaci je taky přítomný/nepřítomný šrám na Clayově čele). Napínavosti vyprávění napomáhá také různá míra informovanosti jednotlivých postav – zatímco jiní si již přehráli všechny pásky a občas odkazují k něčemu, co bude vysvětleno až o několik epizod později, Clay zůstává pozadu (a my s ním). ___Někomu může seriál, zaměřující se primárně na témata jako znásilnění, sexismus, deprese, alkoholismus nebo šikana, připadat až přehnaně temný, ne-li exploatační, ale ve světle toho, že se tvůrci snaží o realismus hlavně v charakterizaci postav, ne ve vykreslení fikčního světa (který je záměrně trochu modelový) a příběh z větší části vypráví a jeho směr určuje hlavní oběť většiny fyzického a psychického násilí, jež se octla za hranou svých možností, dává zvolený tón i naturalismus v zobrazení uvedeného násilí smysl (bez ohledu na to, zda Hannah budete, slovy jedné z postav, považovat za „drama queen“, či nikoliv). ___Uvítal ještě jednu úvodní epizodu, ve které bychom Hannah viděli očima jejích spolužáků, aby následně lépe vyniklo, jak zkresleně ji kvůli neznalosti okolností vnímali. Rozvedeny také mohly být náznaky, že Hannah byla nespolehlivou vypravěčkou a její verze příběhů je skutečně pouze „jednou stranou pásky“. Samozřejmě by se toho našlo víc (občas trochu cheesy dialogy, Hannah jako ztělesnění klukovských fantazií o neobyčejné, sarkastické a sexy dívce), pořád ale jde o stylisticky vyzrálý, vypravěčsky pozoruhodný a v uchopení tématu teenagerské úzkosti dospělý seriál, z jehož zdrcujícího finále (čímž nemyslím posledních pár minut, ale tři závěrečné díly) se ještě chvíli budu vzpamatovávat. () (méně) (více)