Režie:
Karel KachyňaKamera:
Jan ČuříkHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Dita Kaplanová, Zdeněk Sedláček, Laďka Kozderková, Zdeněk Řehoř, Josef Somr, Michal Hofbauer, Monika Hálová, Ladislav Trojan, Jiří Bartoška, Marie Motlová (více)Obsahy(1)
Veľkomestské sídlisko, zaliate augustovým slnkom, je prázdne a nepríjemné. Dvanásťročnej Alenke je smutno. Priateľky sú ešte na prázdninách, mama chodí do práce a Alenka je celý deň sama. Snaží sa skrátiť si dlhú chvíľu a vymýšľa si úlohu očarujúcej partnerky herca, ktorý býva v susedstve. Zoznámi sa i s mladým vojakom zo susedného balkóna. Jediné pekné chvíle prežíva v spoločnosti slepého invalida pána Taraba, ktorý odchádza do nemocnice a zveruje jej do opatery svojho vlčiaka. Alenkina matka má priateľa, ktorý je dievčatku veľmi nesympatický. Nie je nikto, komu by sa mohla zveriť a kto by ju potešil, a tak víta návrh pána Tarabu, ktorý chce svoj návrat z nemocnice osláviť. Pri nákupe sa Alenka stretáva s vojakom Pavlom a na druhý deň ho vyprevádza na stanicu, kde sa jej zrúti nádej prvého cituvého prebudeniea, keď sa objaví Pavlovo dievča. Alenka tak opäť zostáva sama. Pred domom nájde vlčiaka a dozvie sa, že pána Tarabu zrazilo auto a že je zase v nemocnici. Je to zlá správa, ale spolu s ňou prichdáza niečo, na čo všetci podvedome čakali - dážď. Prší a napätie sa pomaly uvoľňuje... Film Karla Kachyni měl společný rozpočet s filmem "Setkání v červenci". (oficiální text distributora)
(více)Recenze (79)
Geniální taneční scéna na střeše paneláku. Ano, čekání na déšť je moje oblíbená letní disciplína. ()
Místy docela slušně pedofilní záležitost. Ve Vatikánu bude tenhle film asi velkej šlágr. Nechápu proč muselo být tolik záběrů pod sukně desetileté holčiky. Jo kdyby to byla dvacítka, třicítka, zachovalá čtyřícítka neřeknu ani popel, naopak šup s jednou kamerou pod sukně, ať má děj filmu pořádný grády, ale desítka ? Naštěstí je samotný film vynikající, hodně depresivní kávička. Rozvedený rodiče dopřáli svý malý dcerunce vskutku neortodoxní prázdniny. Rozpálené vylidněné pražské sídliště, slepec, nešťastně zamilovaný voják, kamarádi u babiček nebo u mořej a na sídlišti zbyl jen nějakej pihovatej nedodělek s hadicí. Takový léto prožívala dvanáctiletá Alenka. Prala se s tím princezna statečně, ale ta smutná osamocenost, která z filmu šla, musela bejt cítit až k Barakovi Obamovi do Bílýho domu. ()
Karel Kachyňa se evidentně za svoje pedofilní choutky nestyděl, takže záběry na Ditu Kaplanovou ve spodnim prádle, v plavkách a nebo aspoň na její nohy vykukující z pod sukně zaberou značnou část filmu. Pro pedofily je to asi super, ale já z toho byl poněkud rozpačitej. Nic proti mladýmu masu, ale 12 let je fakt málo. Jinak film je o tom, že 12-letá holka se v létě nudí uprostřed sídliště (tušim, že jsou to Bohnice) a sblíží se s jednim vojákem ze sousedství, kterej je zrovna na pár dní z vojny doma. Vztah mezi nima je takovej dost podivnej a v jednu chvíli jsem už myslel, že jí vojín Suchan bude chtít přefiknout, když žadonil o její fotku. ()
Poměrně depresivní a sugestivní, přitom však dost poetické a vkusné podání nudného léta 12leté holky, která je nucena zůstat přes léto doma bez kamarádek nebo kohokoli blízkého. Vzpomínám si, že mě film zaujal už jako cca 10letého, když jsem ho viděl poprvé. Zrání, samota, nefungující rodina. Probouzející se sexualita živelné a sympatické Aleny. Kachyňa tyhle filmy uměl. ()
„Víš, proč vyhodili Adama z ráje? Kvůli Evě. Adam byl slušnej člověk a dobrák, ale Eva byla potvora. Tak už to na světě zůstalo. Ty budeš jednou taky taková!“ Alenka je o letních, parných prázdninách sama doma, nudí se, má velkou představivost, a ještě je k tomu tajně zamilovaná. Nemyslí si však na nějakého ledajakého mužského, ale rovnou na Barťáka! Ten si ovšem jejích nešikovných pokusů o získání pozornosti vůbec nevšímá…Kdepak, Kachyňa tenhle typ filmů uměl. A celkem jedno, zda je zrovna točil v uvolněných 60. letech či pak těch pozdějších, normalizačních. Tahle krátká, milá romance o citových vzplanutích mladé dívčiny se povedla, výborně zahraná hlavní postava (tomu říkám filmový debut!) nutí k chápavému úsměvu stejně jako sympatiím (podobně jako vrstevník Zrzoun či třeba pes vyžadující před usnutím televizi). Fajn byla i atmosféra. Akorát…rád bych se vyjádřil k jedné věci. Pravda, to s tou fotkou je poněkud zvláštní, ale žádná pedofilie se tu opravdu nekoná, spíš to něco vypovídá o některých komentujících. Celkově slušné 4*. ()
Kachyňa splnil zadanie na výbornú. Spropagoval žitie v sídlisku poéziou betónových schodov, pozostatkov po stavebníkoch a striech panelákov. Detaily zo života sídliska: vierohodné. Komplexná bytová výstavba mohla zajasať akého má v sebe obhajcu. Mladá generácia zas, ako vie tento pán vystihnúť trampoty prichádzajúcej dievčenskej puberty. Čo na tom, že sa dej potáca odniekiaľ nikam, resp. od parochne a dievčenských snov k vojakovi, čo si rád uhne z fľašky a potom má sám problém s tým, ktorá že dievka je vlastne tá jeho? ()
Uniformní sídliště konce sedmdesátých let s minimem zeleně, rtuť teplotoměru vysoko překračuje třicítku, spíš se blíží čtyřicítce, v ulicích aby člověk člověka pohledal, nuda, nuda, nuda... Čeká se na déšť, na konec prázdnin. Zní to skoro depresivněji než u Čekání na Godota, i když v tomhle Kachyňově snímku je k optimismu větší důvod. Dvanáctiletá Alenka se utíká do vlastního světa fantazie a občas si povídá s panem Tarabou či pošťuchuje se zrzavým klukem s hadicí. Míjí se na schodech s mladým Bartoškokou a tlukot srdíčka také testuje při seznámení s vojákem Pavlem... Občas jsem si říkal, co by Alenka, které o prázdninách tak chyběly kamarádky, co by tak asi dělala v takové situaci dnes? Zasedla by k PC a zapla některý z komunikačních programů (ICQ, Skype, MSN, Jabber, Yahoo Messenger) nebo chatovacích serverů či diskuzních fór? Osamělá by zřejmě zůstala úplně stejně... Vlastně určitě.... Kachyňovi se tahle poetická perlička docela povedla ;-) ()
Velmi příjemný snímek o dívce uzavřené v betonovém sídlišti, o jedněch školních prázdninách, s mnoha nápady, barvitými představami o budoucnosti a prvními láskami. Talentovaná paní Kaplanová zde sehrála hlavní roli opravdu na výbornou. ()
Pamatuji ty doby kdy nastaly prázdniny a já uvízl v Praze. Mezi očekávanými týdny na táboře, u babičky na venkově atd.. jsem byl uvězněn v rozpáleném městě. To se svými vyhřátými domy a ulicemi žhnulo a tenhle film mi tu dobu nesmírně připomíná. Pamatuji se i na výstavbu Jižního města. Jen paneláky, jejich skelety, hromady panelů, suti, armatur, hluboké výkopy a kolem zem pokrytá hlušinou s kamením, kde jen sem tam vyrost odolný bodlák... Film tuhle prázdnotu kterou opuštěné dítě, kterému všichni odjeli vnímá dvojnásob zachytil skvěle... Ten vlnící se vzduch nad ipami potaženými střechami paneláků se všemi těmi hromosvody a komíny... Zároveň jsem si ale uvědomil, že i skvěle zachytil architekturu své doby. Některé záběry byly opravdu zajímavé. Všechny ty průhledy přes paneláky, průchody, lávky... Stanice metra C - Gottwaldova (dnes Vyšehrad). Už jsem zapomněl jak šíleně červený byl strop v Praze na Hlavním nádraží.... Kaplanová hrála velmi pěkně a za ten tanec na střeše dávám o hvězdu víc. Tři kamínky. * * * ()
nepříjemné pocity nudy a marnosti, dost možná vyvolané účelně, mezi paneláky působí jako klec v kleci... prakticky nulový dějový posun, letní prázdninový příběh stojí paradoxně na bodu mrazu a lebedí si sám ve své samoúčelnosti. coby obraz doby je to ale patřičně výstižné a málokomu asi srdce zaplesá při pohledech na megatuny panelů. nicméně tahle hodinka se stala spíše toužebným čekáním na konec... 40% ()
Jsem ráda, že jsem viděla jiný film, než ostatní. Žádné dětské porno, ale křehký snímek o samotě a odosobněnosti sídliště. Opět krásně smutný Kachyňa. ()
Sídlisková pohoda. Na tú dobu mám alergiu, ale Alenka bola taký sovietsko-satelitový, socialistický Ferris Bueller. Rozmýšlam, že by som si to niekedy pustil v combe s Chytilovej Panelstory, čisto pre tie kontrasty. ()
Zdálo by se, že panelákové sídliště a poezie se příliš k sobě nehodí, ale Kachyňa tu poezii dokáže vykouzlit i v tomto prostředí. Námětem i zpracováním se mi určitě líbil o něco víc, než předchozí režisérův snímek z "panelákové džungle" Smrt mouchy (1976). Jednoduchý děj o samotě holky a jejím týdnu (spočátku) plném nudy ve filmovém výsledku rozhodně plný nudy není. :) Je jako jindy plný jedné křehké dětské duše, její citových dobrodružství a prvního lásky vzplanutí. Je zábavný (třeba díky fiktivním telefonátům, které Alenka sama doma přes telefonem ke zvonku pořádá nebo úvodní parodii na tehdy hodně populární Naďu Urbánkovou), také poeticky dojemný (třeba díky jedné z dějových linek o Alenčině vztahu k slepému pánovi a jeho fence Zoře) a ač jsem ho viděl poprvé až dnes, občas mně u některých momentů provázela i nostalgie. Čekání na déšť asi nezařadím úplně k vrcholům Kachyňovy tvorby, ale rozhodně se mu i tento kratší film hodně povedl, krásně jsem si u něj oddechl a nejen na konci mne doslova zahřál pozitivním dojmem. *** Ve většině filmů z éry 70. let Kachyňa vytvářel za pomoci Zdeňka Lišky originální tvůrčí momenty ve znamení hudby, tentokrát sáhl po klasické jazzové melodii svatého pochodu a krásně ním do rytmu ozvučil všechny Alenčiny projížďky z bytu, které už samy o sobě vytvářejí zajímavý příběh na pokračování... jenom ta původní Liškova hudba (tentokrát v tanečním stylu z konce sedmdesátek) mne tentokrát výjimečně nenadchla. 85% ()
Poetické dospívání uprostřed panelákové džungle aneb realita šedého všedního dne dob minulých. Líná ospalá nuda, jež se však nedala vyplnit mobilem, notebookem ani playstationem, a tak bylo třeba něco podnikat. A ono to vždycky nějak šlo, děcka, víte. Ach, jo. Už jen za tu nostalgickou pecku, kdy jsem měl chuť se projít a jen vzpomínat, bych pálil plný počet. Kachyňova filmová básnička o probouzení sexuality, kde jen dobytek (nebo Enšpígl:-) hledají a nachází pedofilní porno. Takže ten plný počet. ()
Kachyňa by dokázal úspěšně zrežírovat snad i nepopsaný list papíru. Scénář Karla Čabrádka zachycuje všední prázdninovou šeď uprostřed panelákového sídliště pohledem dospívající hrdinky. Poetické ladění je skvěle doplněno hudbou Zdeňka Lišky - ta navozuje chvílemi radost, chvílemi smutek. ()
Musím přiznat, že film má objektivně vysoké kvality, ale není to film pro děti, navzdory mladé hrdince. Tohle je něco jako Robinsonka moderního věku, zavřená v depresivním, panelovém sídlišti, slunce žhne, a všichni toužebně očekávají alespoň pár kapek deště, které tu ponurou atmosféru pročistí. Dá se to vztáhnout na mnohé situace v životě, je to nadčasové (třeba když se někomu v životě nic nedaří, v práci, v rodině, a čeká na podobné pročištění). Ale není to ke koukání. Jako malý jsem na to koukal kvůli Ditě Kaplanové (a pedofilně orientovaný Kachyňa ji nejspíše i proto vybral), která se mi platonicky líbila, ale celá ta depresivní atmosféra filmu na mne padala. A nemám lepší pocity ani nyní jako dospělý. Přijde mi to až moc za hranou - přece jen také na sídlišti žiju, a i ve vedrech se dá sem tam nějaká zábava najít i pro dospívající dítě. ()
Frustrující snímek uvádějící do děsivého prázdna toho nejosamocenějšího atomu skutečnosti – dětského univerza v rozpáleném letním pražském sídlišti v normalizačních létech. V dětství jsem tento – v podstatě – nedějový snímek shlédl párkrát, aniž bych mu nějak zvlášť porozuměl: zapamatoval jsem si jen tísnivé stoupání výtahu a lži. Po letitém srozumění s tím, čím skutečně pohyb je, dnes poznávám, oč snad opravdu Kachyňovi šlo. Opuštěná dívka ve falešném umělohmotném světě nahrazuje skutečný život falšováním pohybu. Její bytí se odbývá stereotypními činnostmi, které by mohl zastínit i bezesný spánek. Zvláště Zdeněk Liška vytvořil tomuto splývání, nad nímž se Alenčiny budoucí oči, zarudlé a zaslzené, zhrozí, dokonalý pranýř. Nedivil bych se, že režisérova, ba možná i kameramanova, původní představa počítala s jiným, účinnějším podáním – s hlediskem, zohledňujícím všudypřítomný klam panelového horizontu, masy betonu zazdívající dívčí tělo do hladové pasti puberty. Tak bych si tento snímek představoval já: širokoúhlý, zaujatý detaily, uniformními a zaměnitelnými, a krutý – a ovšem s ohledem k scénáři: nepointovaný slizkým návratem sokyně, ale znovu vyjevenou podstatou toho zlomyslného těla, které na úkor duše všichni vlečeme. Němé televizní pole ale vždy vyzářilo jen neutralizující lživou bělobu světa bez barev. Prostě normalizaci. A nakonec k ní: film okatě variuje některé motivy starší Vysoké zdi a napadá mi, zda současně režisér nechtěl podáním Čekání vyslovit kritiku normalizačního vadnutí (plevelného vládnutí vadnutí): zatímco ve Vysoké zdi šlo o záchranu lidského života, v pozdější škrtivé vlně horka se hraje nanejvýš o záchranu nelidského přežívání, které si naivní dítě se životem ztotožňuje. PS: Smutné znění „orlojského“ tradicionálu nevzbuzuje naději. Mělo se mlčet, protože právě v tichu byla naděje pro tento svět, nikoliv v kterémkoliv unisonu. ()
Já jsem v tom žádné pedofilní narážky neviděl - je fakt, že voják sršel testosteronem a holka byla v letním. Píšu sem ale hlavně kvůli hezkému citátu - když jsou na střeše paneláku, vychytal si Kachyňa odkaz na Uhrovo o cca 15 let starší Slnko v sieti - hle normalizační film, kde se skulinkou očouzeného skla dá podívat do svobodnějšího socialismu začátku 60. let! ()
Pěkný divácký zážitek nedělního odpoledne ve stejném letním žáru, který prostupuje i tento něžný a poklidný příběh z panelové džungle velkoměsta. Nejen spolupráce Kachyňa a Fišer, ale i Kachyňa a Liška je příslibem nostalgického kousku s krásnou hudbou sedmdesátých let. ()
Na Kachyňovy rodinné filmy se vždycky velmi příjemně kouká a tohle není výjimka, i když se zde režisér spíše opakuje a nic moc nového nepřináší. Co film řadí do nadprůměru je vhodně zvolená živelná představitelka hlavní role a také výborná kamera, která zajímavě přetváří obraz normalizační Prahy a jejich sídlíšť na něco až esteticky povznášejícího. ()
Reklama