Dekalog
Režie:
Krzysztof KieślowskiKamera:
Edward KłosińskiHudba:
Zbigniew PreisnerHrají:
Krystyna Janda, Aleksander Bardini, Olgierd Łukaszewicz, Artur Barciś, Piotr Siejka, Maciej Szary, Krzysztof Kumor, Jerzy FedorowiczObsahy(1)
Proti druhému přikázání Nevezmeš jméno boží nadarmo se postaví židovský lékař (Aleksander Bardini), když ujišťuje manželku (Krystyna Jandová) o beznadějnosti stavu jejího muže (Olgierd Lukaszewicz). Jako člověk, který za války přišel o rodinu, se nemůže smířit s pomyšlením, že by žena šla na potrat. Dorota, povoláním houslistka, otěhotněla s milencem, a proto si stanovila podmínku: dítě si ponechá jen v případě manželovy smrti. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (39)
"Szkoda, že pana nie przejechałem." Druhá časť "dekalógie" má už z môjho pohľadu silnejší náboj ako časť prvá (nie ani tak dejom, ten je jednoduchý, ale skôr spôsobom, akým je nakrútená). Je to dusná psychologická dráma s pochmúrnou náladou, odohrávajúca sa v dôverne známom prostredí panelákového sídliska (plus ešte v interiéroch nemocnice). Stručne povedané v nej ide o prežitie jedného z dvoch ľudí a o riešenie z toho vyplývajúceho morálneho konfliktu. V centre diania je huslistka filharmónie Dorota Geller (výborná Krystyna Janda), nadmieru nesympatická osoba pre jej aroganciu, bezohľadnosť a sklony zabíjať všetko živé. Napriek mojim nesympatiám k nej sa mi ale jej postava veľmi páčila, najmä tým, ako je zahratá. Dorota osloví lekára (Aleksander Bardini), ktorý lieči jej umierajúceho manžela Andrzeja (Olgierd Łukaszewicz) a ktorý býva v tom istom paneláku. Svojimi komplikovanými požiadavkami ho potom postaví do morálnej dilemy - ona sa len proste sebecky pre niečo rozhodne a riešenie akýchsi morálnych konfliktov necháva na druhých. Filmu pridáva na sile výborná kamera Edwarda Kłosińského (najmä pri pôsobivých scénach z nemocnice - umieranie, kvapkanie vody, symbolický boj včely o život) a parádne znepokojivá hudba Zbigniewa Preisnera. ()
Příliš náznakové, metafora s vosou v limonádě je naopak strašně banální. ()
Nemůžu si pomoc, ale arogantní chování lékaře mně bylo tak nesympatické, že jeho zasahování do, už tak složitého, rozhodování ženy (netvrdím, že to nemyslel dobře) mi prostě vadilo! ()
O řád slabší než jednička, ale tři hvězdy by tomu neslušely. Dvojka je navíc méně doslovná, méně vykonstruovaná, což jí na jednu stranu ubírá z údernosti, v jiném naopak přidává. 70 % ()
Preduchovnené takým zvláštnym a pomerne riedkym spôsobom, až výsledné morálne ponaučenie sa stáva mierne zmäteným. Atmosféra ponurého poľského sídliska v ére tovarovo nedostatkového socializmu ostala rovnako dokonalá ako v prvej časti seriálu o desiatich Božích prikázaniach. Skvele sa tiež podarilo vystihnúť bezútešnosť dobových nemocničných priestorov. Popraskané steny, mokvajúce priestory. Chlad zamestnancov, starajúcich sa o zdravie. Bezvládne telá pacientov bez opatrovacej ruky či milého slova sestier, bez príbuzných, ktorí majú prísne vyčlenené minúty na návštevy. Kto však vzal Božie meno nadarmo? Spoločnosť vraj katolícka až po strop, no v realite podivuhodne odťažitá a ubližujúca si komunikačnou neznášanlivosťou? Staručký lekár s traumatizujúcou príhodou v duši? Alebo jeho susedka, ktorá kvôli jeho chladnému prístupu zaľutuje, že pred rokmi namiesto jeho psa nezrazila jeho samotného? Napokon sa definuje aj nejaký problém, súvisiaci s klasickým milostným trojuholníkom. Na jeho hrotoch sú dvaja muži a jedna žena. Problém nastáva, keďže nik nevie, či trojuholník zostane trojuholníkom len s inými hráčmi na hrotoch alebo či sa netransformuje na štvorec, kde bude mať miesto malé bábo. A tam sa už príbeh stáva takou stredostavovskou konštrukciou, hodiacou sa presne tam, kam bol film pôvodne určený: na večerné vysielanie do televízie, aby si divák užil príbeh. Nie síce nejako prelomový, no vzťahovo sa pomerne dosť často vyskytujúci a preto odvážny a moderný. Taký všeobecne platný. Taký trochu o ničom. ()
Opět silné hodinové drama. Kieslowski nechá působit těžkost života na diváky celou silou. Metafora včely je zajímavá, nemocniční prostředí nebylo ještě nikdy tak depresivní. ()
Spočiatku to vyzerá na drámu dvoch veľmi rozdielnych ľudí; jedného osamelého staršieho muža a ženy s umierajúcim mužom a novým milencom, no a tou je vlastne až do konca. Žena len tak medzi rečou podotkne, že by radšej zrazila suseda lekára, ako jeho psa. Veci sa ale značne skomplikujú a Kieslowski pripravil pre postavy sofiine voľby par excelence, ako z pera najväčších dramatikov. To, prečo epizóda dokazuje na konkrétne znenie jedného z desatora, sa dozvieme až v samotnom závere a bude ma z toho ešte dlho mraziť. ()
Z mého pohledu výrazně slabší počin, než tomu bylo v případě prvního dílu. Svázanost se druhým přikázáním je podstatně volnější, než tomu bylo v případě prvního snímku. Děj se mi zpočátku pozdával výrazně nudnější. Dobrých 30 minut nahání hlavní hrdinka lékaře a kromě toho, že si režisér vychutnává každičký záběr ženy, která je na pokraji nervového zhroucení, tak to opravdu k vidění zrovna moc není. Uvítal jsem režisérův odosobnělý a nezaujatý pohled na věc. Když to vezmeme kolem a kolem, tak se do nelehké situace dostala žena svojí zásluhou. Je potom na každém z nás, či si s ní zasoucítíme, nebo ji nemilosrdně odsoudíme. Já osobně zůstal někde na půli cesty. Vše podstatné se děje spíše ve druhé půlce, která je dramaticky lepší. Všemi vychvalovaný záběr na včelku svádějící ve sklenici boj o život je opravdu prvotřídní. Krajně nesympatický a všemi nenáviděný doktůrek si odnesl z minulosti pochopení pro cenu lidského života, a tak postaví lidský život nad Boha a odpřísáhne lež - tolik ke druhému z dekalogu. ()
Formálně dokonalé: odlidštěné prostředí nemocnice, židovský herec Bardini jako nepříjemný lékař - jedovatý dědek, Krystyna Jandová jako žena - umělkyně, která podváděla svého manžela. Přesto, že Kieslowski byl považován za katolíka - působí příběh i pointa spíše depresivně. Podle mého názoru by se dal tento díl v souvislosti se zamýšleným potratem (interrupcí) označit též jako díl V. (Nezabiješ!). Oproti prvnímu dílu tento na pět hvězdiček nedosahuje. ()
„Nevezmeš meno Pána, svojho Boha, nadarmo” / Modrooká blondýna v stredných rokoch so zaujímavým životopisom, no neprezradím, akým, Dorota Gellerová, sa práve ocitla na akejsi „križovatke osudu”, pričom sa momentálne nevie poriadne rozhodnúť, kadiaľ sa má vlastne vydať, v podstate, ktorý smer si má zvoliť? Vľavo alebo vpravo, keď v prvom prípade sa jedná o nasledovnú situáciu, spočívajúcu v tom, že jej manžel Andrzej, zdá sa, je veľmi vážne chorý, ocitajúci sa v špitáli, kde sa očakáva snáď úplne tá najhoršia správa, akú vôbec môže čakajúci obdržať, zatiaľ čo ďalšia situácia je zase trochu odlišného charakteru, povedzme, takého vrtkavého, keďže je zrovna tiež tehotná so svojim záhadným milencom, čiže to nie je vďaka samotnému angažovaniu Andrzeja, samozrejme keď bol ešte zdravý, vskutku ani netuším, ako dlho sa nachádza v takomto stave? Popri týchto všetkých súvislostiach, sa ešte hĺbkovo zamýšľa i nad tým, čo si popravde počať s budúcim dieťaťom, či si ho/ju, poprípade ponechať, alebo ísť na rizikovú interupciu? A akýmsi prostredníkom, t.j. „tichým pozorovateľom”, je istý doktor, ktorý nielenže býva v tom istom paneláku, kde aj spomínaná Dorota, ale zároveň by som tohto muža mohol kľudne považovať za takého, ktorý skrátka vedel príliš veľa... / Rovnako i recenzent sa musel napevno rozhodnúť, aké hodnotenie napokon udelí druhej epizóde Dekalógu, ktorá sa mu tentoraz zdala o niečo „slabšia”, ale i napriek tomu prevládala veľká spokojnosť. V predchádzajúcom vydaní mi očividne viacej sadla téma - otca a syna, že zasa v tomto som pre zmenu obdivoval - pôsobivý, herecký výkon poľskej herečky Krystyny Jandovej, ktorá je nielen hriešne krásna, ale vyzerá to tak, že k tomu aj mimoriadne talentovaná, lebo jej herecké stvárnenie danej postavy, je samo o sebe nadmieru fascinujúcim zážitkom. Možno aj kvôli tomu, že ju priamo „nakrúcal” jej skutočný manžel, významný kameraman Edward Kłosiński, ktorý sa podieľal na druhej časti. „Kyseľ”, bol by som rád, ba čo, bol by som totálne nadšený, ak by sa moje celkové dojmy pri ďalších epizódách, udržali aspoň na tejto úrovni, ktorá je už teraz vysoká. No, myslím si, že si ešte nepovedal posledné slovo, skrátka, spolieham sa na Teba! ()
Ďalšia "filmová facka" od Kieslowského!!! Dokonalý minimalizmus filmových prostriedkov, maximálna výpovedná hodnoda. Filozofický a psychologický dopad ako hrom, opäť inteligentné a nápadité (scéna so zachraňujúcou sa včelou- nezabudnuteľné!). ()
For Me 91% ()
Přestože jsem viděl první část Kieślowského filmového ztvárnění Desatera, která mě uchvátila, před více než rokem, zklamání, které mi přinesla část druhá, bylo ohromné. Jakkoliv je zpracovávaný příběh či spíše skladba několika příběhů, ten skličující akord několika životních stanovisek, lišících se měrou pevnosti, lability, zatvrzelosti…, silný, celek vyznívá nesoustředěně – a nepřípadně relativisticky. Jako by zde nešlo o hřích proti jednomu přikázání, ale naráz o přikázání všechna, jak tomu ovšem v životě často bývá: dokážeme-li se prohřešit v maličkosti, jsme schopni i horších činů. No, kdo z nás by to nedosvědčil svým vlastním – smutným – případem? Zde se přes všechno utrpení převalují mlhy odcizenosti. Chlad medicínského světa, bolestínství i mučitelství trpící ženy, sebezaujetí všech, propadlo minulosti, tma nadcházejících dní, to jsou parta paternosteru, který by se tak rád zastavil nebo alespoň rozbil o vysněný strop a všechen svůj obsah slisoval. A když dojde na onen ústřední či titulní hřích, najednou nevím, jestli je skutečně hříchem… Ba spíše jsem přesvědčen o tom, že hříchem by bylo promluvit pravdivě, nechat nevěrnou ženu své dítě popravit – a přežívat právě v tom odcizeném světě, které plodí hříchy na běžícím páse… Co s tím? Snad jen, že se musíme zamýšlet nad slovy. Ta, která zaznívají v zákoně pro nás nejzávaznějším, jsou na jednu stranu příliš úzká, na druhou příliš široká. Mělo by je převážit jedno – láska. Měli bychom ji pocítit tak, jako když hledáme v záhonku volné místo pro nenápadnou trvalku a všude kolem cibulky dvouletých zamilovaných květin, tedy jako svobodu a na tomto poli, sebeútlejším okrsku, vystavět svůj dům, byť by se rovnal jen stvolu. Ale i za toto zamyšlení jsem vděčný, Nepřišlo by, nebýt těch několika nejasných rozhovorů a toho krásného dialogu lékaře a uzdraveného pacienta, který film pointuje a poselství vší svou silou problematizuje . Budu-li mít příležitost, postoupím začas o přikázání dál. Kolik jen hříchů mě do té chvíle zatíží… ()
Druhé přikázání se může pyšnit tím, že se jeho vlastní interpretace dá reflektovat v souvislosti s tou "oficiální", kterou nabízí renomovaná profesorka etiky v osmém díle. Kvůli ní je pak ještě o kus těžší porozumět, nebo spíš soucítit s motivací některých zdejších postav, ale o to víc bezradně pak působí ponaučení, kde individuální odůvodnění mravních názorů naráží na realitu a konfrontuje se s cizími názory. Ve výsledku je to tak hořkostí i dobrými úmysly rámovaná povídka, která se díky zdařilému a nejednoznačnému zkombinování reality a poučení řadí mezi ty nejlepší celého cyklu. ()
Při sledování tohoto dílu si uvědomíte, že to není prostředí, které nutně působí negativně, ale že to jsou lidé, kteří v něm pracují, kteří jím procházejí. Jako kdyby žádná z postav, které zde jsou, v sobě už neměla radost, jako kdyby v každé něco více umíralo, než žilo, což je v kontrastu s tím, že hlavní hrdinka je těhotná. Opět silné a nepříjemně depresivní. ()
Kieślowski vykresľuje život surovo, bez zbytočných prikrášlení, nijako sa s divákom nehrá. Rovnako ako v prvej časti ukáže dve strany mince, ani k jednej sa neprikloní. Názor už je na Vás. Oproti prvej časti je druhá ešte menej doslovná, ešte viac sa hrá s pohľadmi a hudbou. Režisér nevytvára iba otázku voľby života za život, v posledných desiatich minútach ešte stihne jednoducho vyjadriť pocity človeka, ktorý okúsil smrť. A kto by bol povedal, že záber na včelu vylietajúcu z pohára bude mať taký silný význam... Téma prvého Dekalógu sa nedá porovnávať, no Nevezmeš meno božie nadarmo vo mne zanechalo silnejšie pocity. ()
Tak komu pověsíme na krk mrtvého králíka! Kieślowski zde zhušťuje děje do symbolů, z nich konstruuje schémata, která - jako v životě - nikdy nemají úplnou platnost. Nakonec se vše vyvine přirozeně nepřirozeně a zákonitě bez zákona. Příznakové schéma: 1. Doktor se bojí o svůj kaktus, lže, ale nepatří mu mrtvý králík; 2. Andrzej Geller vidí vodu na stropě a zdech (symbol zkázy), ale potom včelu, jak se pomocí lžičky dostává ze sklenice s nápojem. 3. Dorota brutálně ničí fikus a s rozkoší odsouvá sklenici ze stolu až padne na zem a roztříští se. Z toho je ovšem možno poskládat nekonečně mnoho příběhů - buďme tedy vděčni za tento jediný. ()
ocenenia : "Vatikánsky zoznam" (vznikol v roku 1995) - zaradené v sekcii 'Morálne hodnoty' (celý tv seriál) ()
Prilis vela duchovna, malo svetskych radosti. Vdaka ze sa zrodilo nieco ako osvietenstvo /konat bezbozne dobro, to ma sialene bavi/. Jo, keby nebolo osvietenstva, tak nabozenstvo /prevladali krestanske smery hlavne v Europe/ by vladlo doteraz a doteraz by sa nerozvijala moja milovana egyptologia, asyriologia a chetitologia. K filmu : prilis vela duchovna : 35 % ()
Pomalejší a náročnější na sledování než první přikázání, ale ne tak úderné a propracované jak mohlo být. Ale možná se na mých dojmech podílí fakt, že vůbec nemám rád prostředí nemocnic. Na čtvrtou hvězdu to ale stále je, protože Kieslowski umí psát scénáře a dokonale vést herce, takže je schopný svým talentem vykompenzovat mnohé. Tohle vlastně taky nemělo větších chyb, až na tu, že to ve mě v závěru moc nezanechalo. Slabé 4* ()
Reklama