Režie:
Makoto ŠinkaiScénář:
Makoto ŠinkaiKamera:
Rjósuke CudaHrají:
Hokuto Macumura, Nanoka Hara, Eri Fukacu, Hakuó Macumoto II, Šóta Sometani, Sairi Itó, Kotone Hanase, Kana Hanazawa, Rjúnosuke Kamiki, Aimi, Takara Hačija (více)VOD (2)
Obsahy(1)
„Suzume“ je příběh o dospívání sedmnáctileté hlavní hrdinky jménem Suzume, odehrávající se na různých místech Japonska postižených přírodními katastrofami, kde musí tato dívka zavřít dveře, které tuto zkázu způsobují.
Suzumina cesta začíná v poklidném městečku na ostrově Kjúšú (na jihozápadě Japonska), kdese setká s mladíkem, který jí řekne: „Hledám dveře.“ Suzume najde osamělé vybledlé dveře stojící vzpřímeně uprostřed trosek, jako by byly chráněny před katastrofou, k níž tam došlo. Suzume, již očividně přitahuje jejich síla, sáhne po klice… Dveře se v Japonsku začínají otevírat jedny po druhých a vrhají zkázu na všechny v jejich blízkosti. Suzume musí tyto portály zavřít, aby zabránila další katastrofě.
(Falcon)
Recenze (98)
Velmi vydařený film, který ukazuje, v čem je i dnes síla "tradiční" animace (i když je pravděpodobně stoprocentně digitální). Vhodné i pro lidi, kteří se v japonských animovaných věcech dosud vůbec neorientují. Rozhodně nejen pro děti (ale i pro ně, pokud přečtou titulky). ()
Já nejsem moc na animovaný filmy z Japonska, ale říkal jsem si prubnu to a uvidím. No a viděl jsem hodně krásný s poměrně silným emotivným závěrem. Jen mě tam asi dvě záležitosti nedávali moc smysl, resp jsem je moc nechápal. Moc se mě líbila animace těch měst působilo to hodně věrohodně, poctivá 4* ()
57. KVIFF - Je tomu věru dlouho, kdy jsem naposled shlédl nějaké to anime. Karlovarský festival mě ale přesvědčil, že Suzume vidět chci a tak jsem do něj šel. A chyba to rozhodně nebyla. Přitom žádný zarytý fanoušek nejsem. Vím, kdo je Hajao Mijazaki, jeho filmy jsou překrásné. A také jsem viděl nějaký ten kyberpunk. Tohle je ale přeci jen opět trošku něco jiného. Krásná animace mě uvádí do současného světa Japonska, přidává velký krapet mytologie a celé to promíchává s akcí, emocemi a napětím. A že ty emoce Japonci umí natáhnout do extrému, o tom se nemusíme sáhodlouze bavit. Moc hezké, sem tam i dost roztomilé, ale s emocemi jak na houpačce. Chvílemi nevím, čí jsem, jak to do mě Japonci valí, ale i to k jejich filmům patří. Suzume je krásně odvedené anime a nebýt toho přehnaného romantického podkresu, napálím tomu jasnou pěti hvězdu. ()
Anime road movie o cestě Japonskem "od jihu na sever". O setkávání s lidmi a o pubertálním sebepoznávání holky, která tak úplně neví, co si sama se sebou, emocemi a blízkými počít. A jen tak mimochodem v druhém mytologickém plánu je to o boji s megachapadly způsobujícími zemětřesení. Což je největší problém snímku. V jedné rovině je melancholicky intimní a stavící na postavách a emocích. V druhé je přepáleně uřvaný; speciálně během monumentálního finále, které však stylem a podáním vůbec neštymuje se zbytkem filmu. A tak než boj nad ohnivými pláněmi, je ve finále mnohem působivější závěrečné emociální "předávání dřevěné stoličky". ()
// Až nečekaně příjemná a poutavá fantasy s takovým lehce Stranger Things vibem, u níž jsem si místy říkal, že bych měl začít koukat na víc anime, a místy si zase připomínal, proč nekoukám na víc anime. To první ale převažovalo. Fandové žánru budou imho velice spokojení. ()
Děkuji české distribuci, že se v poslední době nebojí nasazovat do kin i filmy, které ještě před pár lety člověk jinde než na internetu vidět nemohl. Tentokrát sice trochu mrzutě se značným zpožděním kvůli potřebám KVFF (takže v mezičase film už stihl v digitální podobě na internetu vyjít), ale zase dokonce i v jednosálových kinech v menších městech, což s povděkem kvituji a nebudu si tedy stěžovat. Každopádně po určitém rozčarování u posledního Šinkaiova projektu "Tenki no ko", který se se mnou až na pár momentů trochu emočně i příběhově minul, mohu s radostí říct, že se Šinkai znovu vrátil na absolutní vrchol a nebýt trochu příliš pohádkového závěru jedné z hlavních linek, kvůli čemuž u mě žel nedošlo k takovému tornádu emocí jak bych si přál, musel bych chvilku uvažovat nad tím, zda Suzume se svými silnými, v skutečných problémech a tragédiích ukotvenými motivy, velmi realisticky a živě působícími postavami a se svou přímo dech vyrážející úrovní převodu Japonska do animované podoby, což je tady zvlášť důležité neboť Japonsko hraje v tomto filmu doslovně jednu z hlavních postav, v mých očích nedorovnala i obrovskou srdcovku a právem jeden z nejlepších filmů minulé dekády "Kimi no na wa". Nu, možná mi tady taky kromě již zmíněné absence silnější katarze někde v tom finále chyběl hlavně jeden nezapomenutelný moment s celou verzí zdejších RADWIMPS, na který jsem celou stopáž čekal a myslel jsem si, že se k němu buduje cesta pomocí rozesetých střípků... a nakonec z toho nic nebylo. A taktéž symbolika a mytologie možná mohly být rozvinuty trochu hlouběji, i když asi rozumím, proč tomu tak nebylo. Suma sumárum, sledovat cestu dospívání a smiřování Suzume bylo znovu něco jedinečně krásného. Tak jak to umí jen Šinkai. 9/10 ()
Budu stručný, mnohé už tu zaznělo... Ze začátku jsem nemohl odtrhnout oči od plátna, bylo vážně úžasné vidět dílo Makota Šinkaje na velkém plátně, všechny ty detaily, panoramata a barvičky prostě nádherně vynikly. Stejně tak hudba byla parádní, ať už jde o skvělou ústřední melodii, nebo i doprovodné tracky, vždyť já si užíval i ty písničky, co si pouštěl Serizawa v autě. Humor mi také sedl, postavy mi přišly dostatečně zajímavé a sympatické. Příběh sice ani za mě není tím nejsilnějším, co do světa Makoto Šinkai vypustil, přeci jen u Your Name jsem měl celkově intenzivnější prožitky, ale i tak je za mě Suzume jedním z jeho nejlepších filmů. Sice mi zase ten konec přišel takový trošku kostrbatý, ale i tak byl poměrně uspokojivý. Nejvíc jsem si však užíval cestování po Japonsku a všechna ta zajímavá ale opuštěná místa a na rozdíl od Suzume chtěl adoptovat tu „neposednou bílou kočku“… 8,5/10 ()
Strhující podívaná. Akční, ale i citlivá, v závěru až nečekaně působivá a dojemná. A neustále zábavná. Takový ten film, u jehož sledování málem zapomenete, že je "jen" animovaný. ()
Vizuálně překrásnej animák o tom, jak kočka promění týpka v židli, a holka, která má na něj crush, mu pomáhá zachránit svět před interdimenzionálním červem.... na papíře může tahle fantazijní zápletka, neméně podobná Miyazakiho poetice, znít víc než zajímavě. Jenže jak by řekla Simona Stašová: "Přitom taková blbost, co?" ()
Asi jako většina, budu Suzume kvalitativně řadit mezi Your Name a Weathering... I když rozjezdem mi přišla nejpomalejší ze tří, od chvíle cestování mě to již chytlo a nepustilo. A pak, emočně nejintenzivnější scéna, ještě samotným před koncem (ale to musíte znát jisté datum).. 85 - 90 % ()
Po třech letech další Šinkai, jehož fikčním světům vládnou barevné oblohy, dění je zasazeno do kontrastu venkova a velkoměsta, japonské reálie jsou převedeny na jedničku, vyskytují se tam přírodní katastrofy a hlavní roli hrají chlapec a dívka. Kdo by to čekal. Šinkai je však jedním z tvůrců, kterým se daří držet se zuby nehty svých bytostných trademarků, avšak zároveň se přitom výrazněji nevykrádat a udržet divákův zájem o svou nadcházející tvorbu. Oproti předchozím dvěma filmům tak stojí za zmínku, že Suzume no todžimari je v podstatě road movie, jehož hlavním tahounem děje je emancipovaná hrdinka, jejíž přirozenosti a nasazení nelze nefandit, děj je oproti předchozím dvěma snímkům citelně vážnější, téma přírodních katastrof v Japonsku je rovněž akcentováno silněji a příběh čerpá mnohem více z japonské mytologie. Líbí se mi, že snímek působí promyšleněji než ty předchozí, ale zároveň stojí pevně na zemi a není žádným nepřístupným, do sebe zahleděným artovým filmem. Kimi no na wa. to sice v intenzitě emocí nepřebilo, ale Tenki no ko ano a věřím, že tento film by mohl oslovit právě ty, kterým předchozí dva snímky kvůli své zasněnosti a létání v oblacích (přeneseně, ale i doslova) nesedly. Tady se vydáváme z Kjúšú přes Šikoku a Tokio až do Tóhoku, slyšíme nejrůznější nářečí, poznáváme velký kus japonského venkova včetně míst, která mají svá zlatá léta dávno za sebou a na která se už téměř zapomnělo, a přitom uvěřitelně dospíváme. Právě větším přesahem do současných problémů Japonska tady trochu větřím oscarové ambice. Lepší 4*. (Viděno v Shinjuku Piccadilly, Tokio, 11/2022.) ()
Asijská produkce všem opět ukazuje záda a ukazuje jak se to dělají kvalitní animáky. O krapet horší než Your Name. Dojemná pohádka s jednou boží košiškou :) ()
Prvú hodinu ma to moc nebavilo (inak som hrozne rád, že anime ide u nás v kinách). Manga bude ale určite za 5*. Zvažujem, že už budem Šinkaia iba čítať. ()
Konečně film Šinkaie Makota, který se mi opravdu líbil! Tentokrát s hlavní hrdinkou podnikneme cestu za vyrovnáním se s minulostí, za rozpomenutím, osobním růstem a sebeurčením. A není to jen cesta v tom vnitřním slova smyslu, ale i cesta skutečná – film je totiž v podstatě road movie. Skrz filmové plátno se divák podívá do nejrůznějších koutů Japonska, od hrdinčina domova na Kjúšú, přes ostrov Šikoku, dále do Kóbe a do Tokia a nakonec až na sever do oblasti Tóhoku, tedy hrdinčiny původní domoviny. Filmu se daří být jak zábavnou road movie (obzvlášť pobavila postava Serizawy, ale film má celkově mnoho vtipných momentů), tak mysteriózním filmem spojeným s japonským folklórem, a do třetice také osudovou love story. To vše najednou a přitom to nepůsobí přeplácaně a funguje to. Je skoro s podivem, že tentokrát se Šinkaiovi podařilo udržet i sentimentalitu na uzdě – říkám „s podivem“ nejen vzhledem k jeho předchozím dílům (u kterých jsem často měla pocit, že tlačí na city víc, než je nutné), ale i vzhledem k zásadnímu motivu tohoto filmu, kterým je samozřejmě zemětřesení a tsunami v Tóhoku (2011) a potažmo motiv katastrof obecně. Přehnaná melancholičnost nad smutnými životními ztrátami se proto skoro nabízí, ale jsem ráda, že tento film balancuje mezi emocemi tak akorát, aby dokázal dojmout přirozeně a bez nátlaku. A to je samo o sobě umění, kterého si cením. Ukázkou, že ne vždy se to podaří, je ostatně jiný nedávný japonský film Tenmasó no sanšimai, který taktéž šel do kin tento měsíc a taktéž odkazuje na katastrofální události v Tóhoku na jaře 2011. Očividně se z této pohromy stal námět, ke kterému se japonská filmografie bude v rámci vyrovnání se s událostmi i nadále vracet. Šinkai naštěstí odkazuje na Tóhoku velmi citlivým a zároveň sugestivním způsobem. Mimo téma a příběh je nutné vyzdvihnout i nádherné vizuální detaily. Bavilo mě sledovat nejrůznější drobné odkazy na místní reálie, produkty, atp. Mnohdy se něco jen mihlo, ale právě ten smysl pro detail byl úžasný. Osobně mě třeba potěšilo vyobrazení některých míst v prefektuře Ehime (na Šikoku), které jsem sama měla příležitost v létě navštívit. A třešnička na dortu je hudba v čele s ústředním tématem. Pokud jsem si správně všimla v závěrečných titulcích, na tvorbě hudby se podílela naše pražská filharmonie, což mě jako Čecha samozřejmě taktéž potěšilo a zahřálo u srdce. Suzume no Todžimari mě ve všech ohledech mile překvapilo – velmi dospělý, poutavý a propracovaný anime film, který pobaví i dojme. Za mě nejlepší Šinkaiovo dílo. (Viděno 14.11.2022 v kině Aeon Cinema, Okayama.) ~(4,5★)~ ()
Od Suzume som očakával po ohlasoch niečo mierne odlišné, tak mi chvíľu trvalo, kým som sa naladil na štýl rozprávania, novú mytológiu a príliš neriešil fakt, že som občas nerozumel kauzalite udalostí. Vyzerá to však skvele, v niektorých momentoch až hrôzostrašne katastroficky, postavy sú dobre napísané a interakcie medzi nimi pôsobia v tom všetkom nadprirodzene autenticky. Jediná vec, na ktorú som si ale nedokázal zvyknúť, bola trojnohá pobehujúca a skákajúca stolička. ()
Vizuálně působivá a lehce romantická fantasy road-movie napříč japonským venkovem i velkoměsty, v níž se mytologická rovina plná magických nápadů a inspirovaná reálnými japonskými přírodními katastrofami setkává s civilním a emocemi nabitým příběhem o dospívání, oddané platonické lásce, pocitu viny a rodičovství. Makoto Šinkai se stále drží svých trademarků, aniž by přitom vyvolával dojem, že se opakuje. Poctivě napsané postavy i řada roztomilých detailů a jemný humor dodávají fantazijnímu vyprávění až překvapivou hloubku. Nechybí démoni, kteří v nás probouzí potlačované myšlenky, zlomyslné kočky, jež si libují v destrukci, nejvtipnější kabriolet s rozbitou střechou a také nejlepší třínohá židle v historii kinematografie. ()
Trailer. Po 5 centimetrech za sekundu nejlepší makotův film a současně aktuálně jeden ze dvou nejlepších filmů roku 2023 (druhý, neporovnatelný, je Tetris). Současně nejakčnější makotův film. Občasnou dynamikou mi připomínal Lupina od Miyazakiho, což je kompliment. Nápadité v mnoha okamžicích, propracované detaily obrazu, propracovaná atmosféra cesty (někdy doslova, viz "klapající" prahy na silnici), propracované narážky: "Vraťte se na hlavní cestu." Současně zajímavé, lehce mystické, truchlivé, pozitivní a lehce romantické. Samozřejmě krásná animace. A mimochodem, je zážitek, vidět film od Makoto Shinkaie na velkém plátnu (dosud jsem měl to štěstí jen u Zahrady slov). P.S. Zajímalo mě, komu propůjčil hlas Shota Sometani (jestli náhodou nebyl kočka - byl však Minoru Okabe - kolega z práce, zamilovaný do Suzume tety). ()
Vizuálně standardně, japonsky bezchybné ale příběhově mimo mě. Asi dokážu zkousnout jen toho Miyazakiho. ()
Stačí jít jednou za školu a skončíte jako tulačka zamilovaná do omlácené dětské židličky, touláte se Japonskem, zavíráte dveře před zemětřesením a naháníte po všech čertech potměšilou mluvící kočku. Příběh je japonsky komplikovaný, propojuje osobní, rodinná a celospolečenská traumata, noří se do minulosti i budoucnosti, zabíhá do jiných světů – ale všechno tohle dohromady dává smysl a je to přehledné. Z animace mě nejvíc zaujaly scény zemětřesného „červa“. Ty mají mocnou sílu a dokáží vyvolat pocit děsu a majestátnosti přírodního jevu, proti kterému jsme bezbranní. SHRNUTÍ: Děti, nikdy nechoďte za školu. Jinak můžete zažít dobrodružství. ()
Já tuším, že bych si asi měl stěžovat víc na to, že tohle anime nevyužívá svojí formu k nějaké zajímavé stylizaci, ale pouze fotorealisticky dokumentuje reálné prostředí a v tom nereálném se zase uchyluje do nesnesytelného kýče. Nicméně mně Suzumi přišla právě nejzajímavější v tom detailním vykreslování podoby současného Japonska, kde součástí všednosti jsou neustálá zemětřesení a dědictví katastrofální tsunami z roku 2011. Všechno ostatní je iritující komprimát tématických a vizuálních anime klišé, který svou usilovností působí jako by za ním stál spíše nějaký vypočítavý běloch nebo rovnou AI. ()
Reklama