Režie:
Guðmundur Arnar GuðmundssonScénář:
Guðmundur Arnar GuðmundssonKamera:
Sturla Brandth GrøvlenHudba:
Kristian Eidnes AndersenHrají:
Birgir Dagur Bjarkason, Áskell Einar Pálmason, Viktor Benóný Benediktsson, Snorri Rafn Frímannsson, Anita Briem, Ísgerður Elfa Gunnarsdóttir (více)Obsahy(1)
Čtrnáctiletý Balli je bytostný outsider z rozvrácené rodiny. Marně hledá oporu doma i ve škole, kde je obětí šikany. Vše se mění ve chvíli, kdy potkává skupinku tří problematických teenagerů, kteří ho nečekaně vezmou mezi sebe. Parta, ve které dominuje násilnický Konni a inteligentní Addi, nabídne Ballimu chybějící domov. Druhý snímek Guðmundura Arnara Guðmundssona vypráví s poetickým citem i syrovostí o vztazích, které mohou trvat věčně a pomáhají nás formovat v těch nejdůležitějších chvílích, o krutosti i něze, které se rodí na magické hranici mezi dětstvím a dospělostí. (Artcam Films)
(více)Recenze (86)
Euforie, kterou režisér netočil pod vlivem drog a nepředváděl šílený kreace, s feelingem neoreslismu - neherci předvádějí vynikající výkony. Vyrůstání teenagerů v bídných podmínkách předkládá film formou na hranici instantni deprese. Těžce stravitelný film. 8/10 ()
Nic pro milovníky islandské přírody. Tu zde prakticky neuvidíte. Příběh by se mohl odehrávat v podobné chudinské / industriální čtvrti i na okraji Manchestru. Přátelství mezi teen kamarády v době stoupajícího násilí a šikany mezi mladistvými, často drsný a neútešivý, zároveň ale vyvážený podporou mezi nima a ochranářstvím. Námětem i zpracováním ne moc originální, ale dramaticky intenzivní. [KVIFF] ()
Velmi dobré sociální drama z Islandu, pro mě třetí nejsilnější zážitek letošního ročníku KVIFF. Film sleduje skupinku teenagerských sígrů, jejichž neurvalé chování vyplývá z neutěšených rodinných poměrů, přesto u nich občas problesknou záchvěvy lidskosti a dobroty. Relativně povědomé dějové zákruty filmů o problematických mladých lidem jsou v Krásných bytostech ozvláštněny ezo motivem, který filmu dodává jedinečnou atmosféru. A také je s jeho pomocí schopně budován dost nepříjemný pocit očekávání nějaké nevyhnutelné katastrofy, k níž dění pravděpodobně dospěje, v závěrečné třetině jsem kvůli tomu byl jak na trní. Koncovka pak v tomhle ohledu vlastně překvapí a nabídne katarzi jiného typu, než jsem si myslel. (56th KVIFF) ()
Vzorový příklad nevybouřeného mládí v ne úplně poklidném rodinném prostředí. Tohle téma by asi bylo aktuální snad v každé zemi v Evropě. Nicméně zde se toho ujali Islanďani, což v exteriérech prakticky není vidět. Za to jsou vidět emoce, smutek, deprese a zoufalství ze zbytečného života. ()
Erupce násilí, neuklízení zvratek z koberce a psí sperma zamražené v ledu. Kvartet kluků má jeden průšvih za druhým, ilustrují tak širší trend násilí mezi islandskou mládeží. Krásně natočený příběh o odvrácených stranách dospívání, kde pro vyjadřování emocí není dostatek prostoru. Film se především ze začátku rochní v sociální mizérii, všichni protagonisté mají nepřekvapivě strašlivé zázemí. Téměř pravidelně v něm chybí otec, a když už se v rodinném systému vyskytuje, představuje spíše nebezpečí nežli oporu. Ostrakizovaná mládež v podstatě stojí před (většinou nedobrovolným) rozhodnutím, zdali být na straně šikanujících, nebo šikanovaných - a jak ukazuje příběh o čtveřici mladíků, obě tyto skupiny jsou si navzájem bližší než děti z tzv. normálních poměrů. Trudně realistické vyprávění z islandského sociálního dna je obohaceno nečekaně magickou linkou o jasnovidectví. Že by snad vyrůstání ve zdravějším rodinném prostředí člověku umožnilo lépe předjímat nebezpečí a důsledky vlastních činů? Více zde. ()
„PROČ HO TVOJI KAMARÁDI NAPADLI?“… Co asi tak na Islandu dělá mládež ve volným čase? Nudí se, šikanuje, je šikanována, rve se, kouří, pije, … prostě chová se v návaznosti na to, co se odehrává u nich doma. Sociální drama, který ukazuje, že je to ve všech částech (civilizovanýho) světa stejný. Tady ale vypráví tak nějak o chlapeckých duších a navíc je to říznutý kapkou mysteriózna… ale fakt je kapkou, takže to není žádná píčovina, páč ta kapka dává vyniknout tomu sociálnímu podtextu. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Navštěvuje nás sociálka. Pravidelně... 2.) Sekl jsem s chlastem. Piju jen pivo. /// Thx za titule „Lucie Korecká a Anna Kareninová“. PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Sígři z Islandského sídliště ala další pochmurný a drsný Sever. Film o přátelství a o udržení si přátelství během extrémních situací. Tu se dostáváme k hlavnímu představiteli Balli. Šikanovaný ve škole, ignorovaný doma, žijící ubohý život ve špíně, kterého z lítosti vezme pod svůj gang mladý Addi, jehož přerod během filmu je neskutečný. Addi se chová racionálně a dospívá, Konni je rváč a největší šmejd a Siggi je takový podivín do počtu. Sledujeme problémy dospívajících jak se vydávají na bláznivá dobrodružství a je to syrové, naturalistické, nepříjemné, ale místy i srdceryvné a smutné. Film staví na skvělých dětských hereckých výkonech, silném sociálním komentáři, nehezkém prostředí Reykjaviku plné podivných existencí a sociálně slabších rodin. Film se nebojí šikany, násilí, rvaček, drog a dokonce došlo i na znásilnění kluka klukem ( Deliverance ! ) rozhodně jde tedy o silnou podívanou, která nenechá jen tak někoho chladným. Finále je šokující jak se k daným filmům patří. 8/10. ()
„To je nějakej totální mimoň.“ - „Jak můžeš něco takovýho říct?“ - „Koukni na něj. Kdo se nechá takhle zmlátit a pak se ještě ukazuje v televizi?“ Vzhledem k tomu, že jsem si z obsahů přečetl jen ten krátký na IMDB, čekal jsem asi trochu něco jiného. Přesněji řečeno, druhá Zkažená mládež se nekonala, stejně tak hlavní fokus se rychle přesunul na jinou z postav. To mi ale ve výsledku vůbec nevadilo. Tohle sociální drama se zaměřilo na problémovou mládež obecně, přičemž by se dalo přenést z Islandu do prakticky libovolné země, natolik je téma a jeho zpracování univerzální. Jako hlavní důvod problémového chování postav film označuje jejich zázemí, resp. rodinné poměry. A to způsobem velmi autentickým, divák nemá potřebu to zpochybňovat, ani v tom nevidí nějakou přehnanou emoční manipulaci, spíš naopak. Za slabší považuju asi jen ty „speciální schopnosti“, které byly možná efektní, ale já bych se bez nich klidně obešel, a pak výsledek vyšetřování, jenž mi přišel o něco méně uvěřitelný. Jinak spokojenost, celkově dám slušné 4*. ()
Vznikání efemérních souručenství, poetických a křehkých, která mnohdy stojí na vodě a nemusejí přežít napořád, ale díky nimž mohou své dětství a dospívání přežít kluci z mizerných sociálních a rodinných poměrů, pakliže si dovolí nechat aspoň občas vyplout na povrch sklony k solidaritě, přejícnosti, vzájemnosti. Vzájemnost, vnímavost a otevřená komunikace jako cesta k přežití a možná i smyslu života, ať už na drsném venkově, nebo ve městě, je zřejmě nosným tématem tvorby tohoto nového islandského režiséra. Nebude nejspíš náhoda, že jak starší bratr v Údolí velryb, tak jeden ze zdejších hlavních hrdinů se jmenují Arnar (Addi), což je režisérovo prostřední jméno. *** Vedle bravurní práce s herci, s kamerou, se střízlivostí a poetikou v obraze i zvuku stojí za to zvlášť ocenit i rytmus, vědomou pozvolnost budování dramatu, kdy skutečně musí uplynout nějaký sledovací čas, než se změní počáteční dojem, že sledujeme depresivní konstelaci zoufalých kluků, kteří se osaměle smaží každý sám ve svém pekle, děj postupně nabere všechny kvality a zahustí se sítí vznikajících mikrovztahů a mikropřátelství a pronikne do něho v mnoha podobách i prokazované dobro, vznikající důvěra, bezpečí vzájemného vedení, laskavost, prožívaná krása a s tím vším také vědomí, že prožívaný život má smysl a hodnotu, i když nikdy nelze zaručit, že něco přetrvá. (Malý sál Lucerny, 19. září, s Lídou.) *~ ()
Konni je z nich největší šílenec. Rád se pere, rád vyvolává rvačky, kolikrát si neuvědomuje, co dělá. Zvíře mu říkají. Ale holky na něj letí. Stejně jako ostatní z party má mizerné rodinné zázemí. Někdy se bojí jít domů, pokud jeho táta nespí. Siggiho máma je nemocná, otčím šmelinář, který o něj nemá zájem. Podivínský Siggi se mu mstí po svém (sperma v kostkách ledu, divák ví). A nakonec Addi, nejrozumnější z trojice. Jeho rodiče věří na nadpřirozené jevy, jsou rozvedení, protože táta chlastá. A pak je tu Balli, který je úplný outsider. Přehlížený doma, šikanovaný ve škole. Právě u něj celý příběh začíná. A právě jeho si pod svá ochranitelská křídla (překvapivě) vezme výše zmíněná parta. Holt život bez problémů tu nemá nikdo, nicméně potěší, jak tvůrci jemně pracují s emočním zmatkem, se zranitelností každého z nás. Jejich realistický příběh solidně graduje, nepřehlíží problémy mládeže z okraje společnosti, lepší příští je vrtkavé, společensky přívětivých záchytných bodů moc není. Snové vize nevadí, herecky silné, atmosféra sociálního dramatu vydatná. Palec nahoru. ()
Vůbec jsem netušil jak žijí dnešní mladí třeba na Islandu. Jsem rád, že tuto otázku mě Krásné bytosti vlastně zodpověděli. Mládež se tady poflakuje, pere, kouří, pije a neučí se. Po pár dnech další film, který svým způsobem předčasně vyvrcholí a zbytkem stopáže se protáhne až k závěru. 70% ()
Krásné bytosti v koprodukci Islandu, Dánska, Švédska či České republiky v mnohém nepřináší nic nového. Přece jen ale nenásledují triviální mustr a šikanovaný, zanedbávaný a nesmělý chlapec Balli nakonec není protagonistou, nýbrž hlavním symbolem mladistvého utrpení v rozvrácené rodině. Nejvíce prostoru dostává jeho vrstevník Addi, jenž má jako jediný z čtyřčlenné party milující, byť lehce podivínskou matku. Jeho vnímavou perspektivou nahlížíme neutěšenou existenci čtrnáctiletých kluků z chudého předměstí. Titulní partě, která mezi sebe přijme i ztroskotance Balliho, dominuje urostlý Konni, jenž si násilnými šarvátkami kompenzuje napjaté rodinné vztahy s otcem. Chlapci se vzájemně pošťuchují a zabavují se riskantními podniky i lehkými drogami, ovšem zároveň drží pevně při sobě a snaží se hledat kousek pochopení ve světě, jemuž vládnou fyzicky silnější a duševně zkaženější dospělí. Režisér Guðmundsson nás přibližuje k postavám právě nenuceným znázorněním jejich dětské přirozenosti i naznačováním naprosté absence citů ze strany rodičů. Když se pouští do bitky, tak jejich frustraci chápeme. Jednotlivé scény jsou navíc skvěle natočené, snové existenciální sekvence odpovídají nárokům přístupnější artové festivalovky a akčnější momenty působí intenzivně. Island je zde zastoupený jen špinavým městem, v němž na děti čeká depresivní budoucnost, pokud si důležité hodnoty nedokážou prosadit samy. 80 % ()
(Ne)krásný film o (ne)krásných bytostech a (ne)krásných radostech a strastech dospívání. Jedno z nejlepších coming-of-age [sociálních] dramat co jsem za poslední dobu viděl. Nebýt druhý poloviny která zbytečně sešlápne nohu z plynu, neváhal bych dát plnou palbu, protože jde o mimořádně kvalitní islandskou artovku, která naprosto brilantně spojuje mnoho protichůdných kontrastů – již dlouho jsem neviděl film, který by byl tak překrásně subtilní a přitom tak drsný a surový. ()
Parta kluků, která se půl filmu chová jako kreténi, až se na to nedá koukat a v druhé půli spěje k předem jasné katarzi tak pomalu, až má jeden potíže neusnout. ()
Film divákovi dává nahlídnout na dospívající čtveřici vejrostků a jejich každodenní peripetie. Šikana, znásilnění, bitky, drogy. Ale Je toho víc s čím se tahle nesourodá čtveřice musí potýkat. Je to místy celkem drsný ale je to hlavně dobře zahraný i natočený. Zkrátka dobrý drámo který můžu s klidným srdcem doporučit. ()
Drsný, v mnoha scénách vyloženě nepříjemný pohled do světa mladistvých ztracenců, kteří skrz svou neskutečnou zhovadilost a krutost dokážou v sobě najít i zárodky náklonnosti a přátelství. [KVIFF 2022] ()
Skvelá sociálna dráma, ktorej ale do dokonalosti niečo chýba. V mojom prípade ide o absenciu pedagogického dozoru v škole a až do konca filmu aj polície. Ťažko uveriť, že by udalosti prebiehali presne tak, ako vidíme vo filme. Inak Krásne bytosti dokážu emocionálne strhnúť, ukázať postavy v ambivalentnom svetle a predovšetkým s nimi dokážeme (sú)citiť, aj keď sa chovajú proti všetkým spoločenským pravidlám. Dôvodom je fakt, že scenár ukazuje aj rodinné pozadie (anti)hrdinov. Dôvodom ku konečnej spokojnosti je aj vygradované finále, ktoré ma presvedčilo o lepšom hodnotení. ()
Na konci zůstalo tolik nevyřčených slov a nevyřešených vztahů. Nicméně i tak to bylo hodně silné a plné emocí, kamarádství a tvrdého života na Islandu. ()
Silný drama o dospívání a hledání svého místa, který tak trochu bortí naši idealizovanou představu o bezpečném severu Evropy zalitým sluncem. Film maluje obraz chaotického života puberťáků a na paletě má vše od šikany, přes zneužívání a problémové vztahy s otcem, po drogy nebo sociální nerovnost. Když v příběhu začne rezonovat i mystika, začal jsem se v množství témat trochu ztrácet a přemítal, co chce vlastně režisér snímkem říct - zda jde o znepokojující apel nebo se jen snaží vyprávět příběh a nechat diváka vybrat si, co si odnese. Díky kinu Edison jsem měl možnost se na to Guðmundssona přímo zeptat - a odpověď mě celkem překvapila. Krásné bytosti mají podle něj dvě vyznění (mini spoiler) - první je řídit se intuicí (jako protagonisti kterým radí hlásek v podobě svědomí nebo snové matky) a druhé ukázat body, v nichž dospívající mohou zahučet do spirály kriminality, a apelovat tak na společnost, aby jim v těchto momentech pomohla se vrátit na tu správnou cestu - neboť nejde o v jádru špatné lidi, ale jsme všichni krásné bytosti. 80 % ()
Pramálo ma zaujíma, čo chcú divákovi tvorcovia tohto filmu povedať, ani to, či sa im to podarilo. Ja tento typ filmov neznášam a v mojom veku považujem za veľký luxus stráviť dve hodiny , aby som v ich závere napísal to, čo mi bolo zrejmé už po prvej polhodine. ()
Reklama