Režie:
Šimon HolýKamera:
Jana HojdováHudba:
Šimon HolýHrají:
Pavla Tomicová, Sara Venclovská, Tereza Hof, Eliška Soukupová, Marián Chalány, Nirav Prajapati, Soňa Beaumont, Lenka Karaka, Hana Řičicová, Tereza Nováková (více)Obsahy(1)
Psycholožka Kristýna (Pavla Tomicová) zoufale hledá lásku a štěstí. Rozhodne se proto odjet se svou dospělou dcerou Sárou (Sara Venclovská) na ozdravný víkend za kartářkou Zdenou (Tereza Hofová). Skrze pochybné rodové léčení a výklady karet zjistí víc nejen o svém problematickém vztahu k okolí, ale i ke své dceři a sobě samotné. Přijde na konci uzdravování konečně i láska? (Aerofilms)
(více)Recenze (68)
Vůbec nechápu přirovnání tohoto snímku ke chcípáckým filmům, protože ty se vyznačovaly nemístnou adorací problematických mužských hrdinů, zatímco Holý spíš naopak ukazuje hledání lásky a štěstí ženami, jimž se takoví muži po několik generací připlétali do cesty, a nevnucuje jednoznačné interpretace. Jakkoliv záměrná rezignace na propracovaný scénář občas vede k natahování slabších scén, tak z větší části se taktika ponechání prostoru pro improvizaci perfektně vybraným herečkám (Tomicová, Venclovská, Hofová, Soukupová) rozhodně vyplatila. Kromě autenticity emocí i dialogů bych jako výhodu tohoto přístupu viděl i to, že se tím eliminovalo riziko využívání ženských postav jako pouhých autorových projekčních pláten vlastních idejí či traumat. Aktuální téma ezoteriky je pojato lehce satiricky bez zbytečného shazování či moralizování, ale přestože většina cílového publika asi bude sdílet skepsi dcery Sáry, tak zejména nesporné čarodějné charisma Hofové v kombinaci s uměřeně magickou kamerou Jany Hojdové přece jen vytvoří pocit, jestli na tom všem náhodou opravdu něco léčivého není. Velmi zdařilé jsou taky dvě scény, v nichž Tomicová vede jakési podivné pseudoterapeutické focus groups pro bio produkty s perfektním ženským komparsem, v němž mimo jiné zasvěcené potěší svěží výkony kulturních publicistek Hany Řičicové (doufám, že tímto její herecká dráha nekončí, protože má opravdu sugestivní mimiku) a Jany Patočkové. ()
Kolem českých filmů posledních dekád našlapuju hodně velkým obloukem a zřídkavá odvaha se mi obvykle vymstí. Tohle se mi líbilo moc. Při mládí pana režiséra obdivuju, jak vyhmátl podstatu věci, a neodpustím si kouzelnou formulku: cesta je cíl. Nakonec je jedno, jestli v zoufalství z toho, že nevíte kudy kam, vymalujete byt nebo zaplatíte balík za víkend u čarodějnice, stejně vymalováno bude. Mělo by být. Úvodní a závěrečný průzkum byl jak natočený skrytou kamerou. Ženy blábolí naposlouchané formulky o škodlivosti reklam, sociálních sítí a potřebě lásky. V kontrastu toho jsem zbožňovala střízlivost Sáry - "Do prdele, mami, ty tomu věříš?". Ale to je jen drobeček z hostiny, kde nechyběly úžasné herecké výkony, maximálně civilní a uvěřitelné. Za všechny zmíním Pavlu Tomicovou, jejíž psycholožka/mamka/odmítaná partnerka zacyklená ve zmatku a sebelítosti vzbuzovala potřebu jí odtáhnout kamkoli mimo kontaminovaná místa a jemně s ní zatřepat. Díky. ()
Představuji si, jak když režisér všem zúčastněným řekl, ať se chovají normálně, běžně. Vlastně jako normální člověk v ne moc normálních, byť životních, situacích. Celé je to tedy dost ponuré, introvertní, nefilmové a těžce nezáživné. Pavla Tomicová navíc hraje dobře jen v případě, když si řeknete, že hraje obyčejného člověka. Závěr je mírně psychadelický a v celém tom kontextu děje neděje mi vlastně vůbec nesedl. ()
Slibný střet toho nejprvoplánovějšího protikladu, tedy racionality psycholožky a výkladu tarotu je vytěžen možná tak v jedné scéně. Sára, která má pro diváka být ta nejbližší, vyklízí ve vyčkávací taktice pozice a - nic dalšího film nenabídne. Vážně, ve chvíli, kdy jsem čekal alespoň nějakou katarzi po nesnesitelné improvizaci, přišlo halucinogenní vypořádání se u stromu, které přinese všechno, jen ne pomocné slovo nebo pointu. Pavla Tomicová hraje skvěle, ale úplně k ničemu. Tvůrci na ni takový tvůrčí podraz vážně dělat nemuseli. ()
Reinvence českého chcípáckého filmu pro novou generaci, který především validuje sebezahleděnost a sebedojímavost hrdinek tím, že jim věnuje tolik pozornosti. Stejně jako Zrcadla ve tmě to končí random finále, které odvádí pozornost od toho, že tu nikdo neví, jak by to mělo skončit, plus teda jedna z posledních scén variuje tu první, protože pak to vypadá, že ten film krásně zapadá do sebe. Nezapadá. Doufal jsem, že nastupující generace filmařů se proti té minulé vymezí, ne že bude hledat způsoby, jak dělat totéž, na co se tu nadává už čtvrt století. ()
Holý se ani na druhý pokus nepoučil. Sice poukazuje na nesmyslnost všemožných ezo hovadin, ale zároveň točí, jako kdyby podobné procesy podstoupil. Tomicová dostala kopačky podezřele blízko době natáčení filmu, který plive na chlapy, takže zrovna její spolupráce na scénáři je těžká křeč. ()
„Nemáš někdy strach, že dopadneš jako tvoje máma?“ A jak byste reagovali vy, kdyby vám vaše zoufalá matka oznámila, že spolu pojedete na léčení ke kartářce? Mé podezření, že nebudu cílová skupina (neb řešené téma mě ani nemohlo více míjet) se mi během sledování dost potvrdilo. Navzdory tomu, že snímek natočil muž, byl zaměřením velmi ženský a neměl jsem s tím žádný problém, jenže na rozdíl od jiných podobně laděných dílek jsem vůči postavám (ačkoliv působily poměrně autenticky) nechoval příliš velké sympatie a nedostavovala se u mě potřeba se do nich více vcítit (jen u dcery se mi podařilo naladit na jistý vzdor plynoucí z generačního střetu). Takže jako sonda do vztahu matky a dcery to zase tak špatné nebylo (i když nejvíc o něm vypovídá již komunikace z úvodní jízdy autem), ale moc navíc mně to nedalo. A přišlo mi poněkud zvláštní, že při pozměněném vědomí přišel takový dceřin obrat, a naopak matčina upřímnost. Fakt, že byl konec až banálně předvídatelný (ženská síla!), dojmu nepřidal. Celkově to vidím na slabší 3*. ()
Šimon Holý je na české scéně celkem úkaz. Jen jsem měl z Lásky pocit, že na ten velký silný příběh od Šimona si musím ještě chvíli počkat. Tohle cvičení nicméně nebylo vůbec špatné. Naopak. ()
Dospělá ezo Lady Bird. ()
Živoucí a silné v dialozích o rodinných traumatech a velmi dobře vedené hereckou dvojicí Tomicová-Venclovská, jen to houbičkové finále to tak podivným způsobem rozklíží, že ten pozitivní pocit z hutných dialogových výměn předtím pak docela vyšumí, stejně jako konec filmu. [Finále Plzeň 2022] ()
Myšlenkově banální rozhlasová hra, v jejímž případě mi natáčení na širokoúhlý formát vůbec nedává smysl. Pár dialogů je poměrně silných, ale vzhledem k tomu, že se zde pojednává o vážných a velmi niterných věcech, je většina filmu nepříjemně záměrně odtažitá, až chladná. Šimon Holý by zřejmě rád točil emotivní artové vztahovky, zatím mu to ale moc nejde. Ústřední trio hereček ale velmi dobré (Tomicová), až výborné (Hofová a Venclovská). 45 % ()
Další wtf českých filmových luhů. Já chápu proč a o čem chtěli tvůrci točit, ale prostě se to nepovedlo. Až po výbuch Sáry se na to dalo koukat, pak bych ale houbičkovou epizodu předělal do spouštěče lesbického coming outu, a nějak to došudlal. Tenhle způsob mezi stromy s lampiony, ten fakt zabil i to málo dobrého, co v tom bylo. Moje první uvědomělé setkání se Sárou Venclovskou. Ten románek s Eliškou Soukupovou by jí ale docela slušel. Docela se bojím pustit si Zrcadla ve tmě, protože u toho byl zase stejný pan rejžisér. ()
Komorní, silně nedivácké, ale slušně natočené a herecky velice slušné. Přestože to je o ničem, bavilo mě to více než většina současné české produkce. ()
Velmi příjemné neodrhovské pojetí. ()
Počin je mimořádně odvážný v tom, kolik prostoru ponechává herečkám k volné improvizaci. Možná právě díky tomu zvládá bravurně proniknout do nitra pozoruhodných charakterů a přenáší na diváka intenzivní emoce. Intimní art o léčbě rodinných a mezilidských vztahů, jehož doménou je krásná poetická kamera. ()
Oceňuji, že se Holý pustil do projektu o ryze ženských tématech (v celém filmu se žádný muž prakticky ani neobjeví) a že herečkám nechal velký prostor pro improvizaci, dramaturgicky ale podle mě příběh moc nedržel pohromadě a finále v lese pod vlivem houbiček už na mě bylo trochu moc. Své diváky si tohle rodinné drama asi najde, ale možná by pro příští snímek nebylo od věci spojit síly se zkušenějším scenáristou. Ale bylo to lepší než Zrcadla ve tmě, to zase ano. ()
Já tomu dám 4/5, protože herecké výkony v posledních 40 minutách se v českém filmu dlouho neviděly. Režisér nechal herečkám prostor v dlouhých, i několikaminutových, záběrech, aby se rozehrály. A je to herecký koncert, zejména Pavly Tomicové. A ten pomalý rozjezd ze začátku k tomu v podstatě patřil, stejně jako závěrečné vyznění příběhu. ()
Díky, že to trvalo "jen" dlouhých 85 minut. Naprosto zbytečný film, který nepřinesl ale vůbec nic. ()
Nějak moc estrogenu...👀 ()
Čo to kurva.....? ODPAD! ()
Reklama