Režie:
John CassavetesScénář:
John CassavetesKamera:
Al RubanHrají:
Gena Rowlands, John Cassavetes, Ben Gazzara, Joan Blondell, Paul Stewart, Zohra Lampert, John Tuell, Laura Johnson, Peter Bogdanovich, Seymour Cassel (více)Obsahy(1)
Jakkoli otázka vytváření rolí prosvítá celým Cassavetesovým dílem, pouze v tomto filmu učinil hlavním tématem herectví. Během pobytu v New Havenu, kde probíhá předváděčka nové hry, kterou považuje za hloupou a deprimující, utrpí stárnoucí hvězda Myrtle Gordonová (Gena Rowlandsová) šok, když se stane svědkem náhodné smrti své mladé fanynky. Během zkoušek se musí vyrovnávat s uloženou divadelní rolí i se svými vlastními démony. Premiéra je rubem Ženy pod vlivem Myrtle je sama a zoufale se obává, že ztratí zranitelnost, kterou pokládá za nezbytnou pro povolání herečky, pro to, aby byla ženou, i když už nevypadá na dvacet. Sex přestal být použitelnou zbraní Jakkoli se brání, Myrtle musí nakonec přijmout a vyřešit dilemata, která nejsou jen jádrem hry, v níž účinkuje, ale též zhuštěným odrazem její vlastní existence, před níž dosud utíkala za pomoci alkoholu, mužů, výmluv na svou profesi - a fantazie! Postava se nemůže vyhnout konfliktu, ale svádí krutou bitvu o znovunabytí naděje. A vítězí! Téma hry pronásleduje herečku na každém kroku, až do chvíle, kdy v sobě konečně zabije dospívající dívku. (John Cassavetes) (oficiální text distributora)
(více)Recenze (27)
Zvláštní zážitek. Dvě hodiny a deset minut jste si jistí že sledujete pětihvězdičkové psychologické drama plné nuancí a nápadité filmařiny, postupně budující velké očekávání. Pak přijde finále, které nefunguje, i když víte jak bylo myšleno. Dává smysl, ale nepřinese kulminaci emocí ani uvolnění. Prostě se jen odehraje. Možná je to správné uchopení tématu (přijetí vlastního stárnutí není drama, drama je to co tomu předchází), ale v kontextu filmu to nefunguje, tím spíš že si film ke konci pro své účely ohýbá realitu, čímž si diváka odcizí a neumožní mu si závěr zaslouženě prožít. ()
Psychologická dráma z divadelného prostredia o úspešnej herečke, ktorá má problém naplno sa zžiť s postavou vyšším vekom zužovanej ženy. A o skupinke ľudí, ktorí s ňou na príslušnej hre spolupracujú. Režisér a scenárista John Cassavetes je teatrálny, obrazovo jednoduchý. Charaktery postáv koncipuje s prehľadom a veľa čerpá z farieb interiérov, v ktorých sa film odohráva. Srdcom filmu je bravúrny herecký výkon Geny Rowlands, vďaka ktorému je doslova fetišistickým potešením, voyeuristicky sa piplať v komplikovanom duševnom i psychickom rozpoložení jej postavy. Psychologický majsterštyk pre milovníkov filmu a divadla! ()
Když herečka vypadne z role... method acting až na dřeň. 80% ()
Absolutně nechutná existenční krize zachycená neúprosně, nemilosrdně a bez špetky odlehčení. Gene Rowlands tu podává zřejmě svůj nejlepší výkon - na jevišti, jako i v "normálním" životě. Cassavetesův vrchol. ()
Na jednu stranu jsem rád, že to neskončilo nějakým velkým, okázalým a očekávatelným gestem, přesto po té zdrcující první tříčtvrtině závěr nemá dostatečné grády. Rozhodně dává smysl, rozhodně je zcela na místě, ale přesto se pro mě jednalo o přerušení dosavadní nesnesitelné intenzity. 4 a 1/2 ()
Nacházím hluboké uspokojení při pohledu na tekoucí vody, a tenhle film je právě tak přirozený, mnohotvárně, překvapivě meandrující, obestírající, naplňující, prorážející, zavlažující, v hlubinách skrývající a na površích průzračně prosvítající, perlivý a vtipně, sebejistě i milostně jiskřící... je plnokrevný, uzrálý, a v každičkém jednotlivém momentu niterně, esenciálně elegantní. Chci jen říct, že nemá smysl, abych vyzdvihovala všechny ty povšimnuté jednotlivosti, muselo by se jich vypočítat z každého záběru i plánu tolik, že by se znovu spojily v jednolitý, hluboce uspokojující tok, celistvý, svébytný vesmír výstavby, výpovědi a zjevení tohoto filmu o jevení, výstavbě a výpovědi. Amen. *** Matty měl s tím srovnáním pravdu. Tenhle snímek by se měl doporučit všem, kdo viděli Birdmana, ať už by se jim po té bolestivé šarádě podával jako zklidňující hojivý balzám, nebo jako látka zásadně rozšiřující vědomí, podle toho. *** Opravdu, přála jsem si dívat se ještě další hodinu, nebo i dál, jako do tekoucích vod. *~ ()
Jeden z nejlepších filmů o divadlu. Sice částečně trpí neduhy ŽENY POD VLIVEM, ale finále s herečkou opilou na plech je famózní. Herecký thriller. ()
Fascinujúci herecký koncert Geny Rowlands a parádne spracované divadelné zákulisie utopené v prílišnej dĺžke 6/10 ()
Pozoruhodne herectvi, emoce az na dren.. Existencialni psychologicke drama z divadelniho prostredi slavne Brodwaye.. ()
Nekorunovaný král americké nezávislé scény John Cassavetes dává nahlédnout do nitra persony stárnoucí divadelní herečky, jež nemusí bojovat s jakýmikoliv vnitřními démony, ale se sebou samotnou. A má to 144 minut, takže pokud nemáte předem pocit, že téma je něco pro vás, raději od Premiéry ruce pryč. [KVIFF 2022] ()
Gena Rowlandsová ve famózní charakterové studii herečky zápasící se svěřenou rolí. John Cassavetes prostě dobře věděl, čeho je jeho manželka schopná, tak se rozhodl předvést to divákům. Sice je to o divadle, ale mohli by to ocenit i fanoušci filmu. ()
„Já už nejsem já... Někdo se tu za nás vydává!“ Takové přehoupnutí do vtipné komediální smršti v poslední dvacetiminutovce bych po víc než dvou hodinách totálně psycho dramatu rozhodně nečekal. Stejně tak, že se nakonec víckrát zasměji i díky přispění samotného pana režiséra v akci na jevišti... :) John Cassavetes natočil v Premiéře dost neotřelý snímek, který se točí kolem divadla, často se i odehrává na jevišti před živými diváky a také vyloženě evokuje divadelnou či televizní inscenaci, zároveň si však zachovává nezaměnitelný styl vycházející z nezávislé filmařiny a civilního herectví. Díky evokaci divadla pak Premiéře určitě snadněji odpustím i trochu neuvěřitelný happy-endový zvrat (na který tu upozorňuje více komentujících) z úplného dna v podobě deprese a fyzické nevolnosti až k improvizačnímu mistrovství. Byl jsem připraven na šíleně depresivní bizár, pravdou však je, že jsem zůstal od počátku přikován k sledování peripetií stárnoucí herečky a děj plný divadelních výstupů během početných zkoušek a představení mě napínal a často i fascinoval. Gena Rowlands v hlavní roli podala famózní výkon, kdy v postavě divadelní herečky prochází množstvím protichodných psychických stavů a zároveň se obratně pohybuje mezi hysterickým teatrálním afektem (v rámci postavy z jeviště funkčně přítomným) a krásně čistým civilním výkonem. Klobouk dolů. Cassavetesova Premiéra mi hodně sedla, ač v některých záběrech ve druhé polovině jsem se nevyhl pocitu nataženosti a asi bych očekával silnější závěr. [85%] ()
Předchozí Cassavetesův snímek Žena pod vlivem mě nadchl, emocionálně pohltil a filmařsky zaujal. A ač zde používá stejné filmařské postupy a jako triumf zde má opět Genu Rowlandsovou, tak mám pocity přesně odlišné, vlastně mám jediný pocit ...znechucení. Tak zdrcujícím způsobem natočený pád na absolutní morální a existenční dno, jsem v ženském podání, ještě neviděl. Bohužel problémy Myrtle byly tak povrchní a navíc utápěné v litrech alkoholu, že jediné, co jsem k ní dokázal cítit, byla touha, šlápnout jí do úsměvu. Filmy, kde hlavní roli hraje chlast a ožralé postavy mě všeobeně odpuzují a v mém případě se neslučují se sledovatelností. Navíc mi vadila finální část, kde totálně zbořená hrdinka, při heroickém návratu do divadla, nejprve lezla po čtyřech a nebyla schopná se ani posadit. Kde ji v úvodním dějství její herecký kolega nosil na jevišti v náručí, aby následně po prolití kávou, v dějství následujím pobíhala na jevišti jak laňka a improvizační dialogy zvládala zcela bez narušení hlasového projevu a to předtím byla schopna ze sebe vysoukat sotva dvě slabiky. Patrně jsem však inteligenčně na úrovni nahnilého pomeranče a nemám pochopení pro silný psychologický náboj snímku. Opakovanou projekci bych nepřežil a rozhazovat hvězdami, jen kvůli tomu, že je to Cassavetes, nehodlám. Brzy se však opět sejdeme, Johne. Vaše filmy rozhodně nevzdávám. ()
Cassavetes skvěle pracuje s divákem. Díky proplétání skutečného života hlavní postavy s rolí, již má ztvárnit, která ji psychicky ničí a které se snaží bránit, jsme pomocí sledu reálných divadelních představení, zkoušek a náhledů do osobního života stárnoucí herečky neustále udržování v napětí, při kterém se (v mém případě bez dechu) snažíme rozpoznat, kdo k nám vlastně promlouvá. Skutečná žena-herečka, která se snaží po svém vypořádat s postavou, kterou má zahrát a tím se vyrovnat i sama se sebou? Nebo jsou to v tu chvíli jen předepsaná slova jejího partu (a kterými by mimochodem mohla promlouvat autorka samotné hry - též stárnoucí žena)? Jedná se o okamžitou improvizaci, nebo o nacvičená slova? I když závěr není tak kataklyzmatický, jako předchozí skoro dvě a půl drásající hodiny, přesto si Cassavetes režisér i herec a Gena Rowlands zaslouží maximum. ()
Každý filmový fanoušek prý zažívá potitivní šok po prvním zhlédnutí filmu pod režijní taktovkou s Johnem Cassavetesem. Ani v mém případě pravděpodobbě nepůjde o poslední setkání s tímto režisérem. Na svou dobu nezvykle konverzační film s vypjatými výkony hlavních představitelů, které ale lze uvěřit v hereckém prostředí, vněmž se příběh odehrává, protože herci jsou asi už z podstaty emociálně trochu labilní. Gena Rowlands skládám za ztvárnění psychologické horské dráhy její hrdinky velkou poklonu, moc se mi líbil i přirozený Ben Gazzara. Potěšilo i cameo režisérova kumpána Petera Falka. [KVIFF 2022] ()
Constantin Stanislavski by mal iste veľkú radosť a rozhodnejší pocit než je po dosledovaní ten môj. 70% ()
Velmi silný, pomalu vyprávěný příběh jedné životní krize, kde díky stylu vyprávění má divák postupem času dojem, jak by se psychycky rozkládal spolu s hlavní předatavitelkou (mimochodem,perfektně odehranou). "Divadelní" scény jsou do jedné fascinující a když režisér donutí doklopítat herečku (opilou jako nikdy předtím) na scénu, kde jí nic netušící obecenstvo přivítá potleskem, tak každému divákovi, kterému ještě zbyla nějaká sebeúcta prostě musí spadnou čelist. ()
35. Zlatý Glóbus za rok 1977 - nominace (2) - Nejlepší herečka (drama) - Gena Rowlands, Nejlepší herečka ve vedlejší roli - Joan Blondell ()
mnohovrstevnatý obraz zrání jedné herečky. Zrání? Je neštastnou náhodou zahynuvší fanynka obrazem destrukce, kterou Myrtle musí překonat nebo je to taky tak trochu obraz jejího mládí, se kterým už se nezbytně musí rozloučit? Vyhrává likvidací tohoto obrazu nebo prohrává? Jedinou výhradu bych měla ke konci. Dost pochybuji, že herečka ožralá tak, že sotva zvládá chodit, by se během několika minut a kafí dostala do takového stavu, že ke konci hry už nonšalantně popochází a smysluplně improvizuje. Navíc navzdory pozdnímu příchodu v takovém stavu a navzdory tomu, že z té hry udělá něco úplně jiného, než autorka napsala a než celou dobu zkoušeli, jí nikdo neřekne jedinou výhradu a na konci všichni slaví, jako kdyby proběhla úplně normální premiéra. ()
Tak tady se Gena vyradila..pane jo. Dlouhy a krasny film. Potesila tez ucast Joan Blondell, i kdyz to byla jedna z jejich poslednich... Cassavetes je borec. ()
Reklama