Režie:
John CarneyKamera:
Yaron OrbachHrají:
Keira Knightley, Mark Ruffalo, Adam Levine, Hailee Steinfeld, Catherine Keener, James Corden, Mos Def, Aya Cash, Rob Morrow, Simon Delaney, Danielle Brisebois (více)Obsahy(1)
Gretta (Keira Knightley) a její přítel Dave (Adam Levine) jsou spolu již od vysoké školy a společně skládají hudbu. Když Dave podepíše smlouvu s jednou z největších nahrávacích společností, odstěhují se spolu do New Yorku, aby zde začali život, o kterém vždycky snili. Dave však rychle nabytou slávu neustojí a brzy Grettu opustí. Všechno se však změní, když Gretta potká během svého vystoupení v zapadlém baru v East Village bývalého hudebního producenta Dana (Mark Ruffalo). Ten na tom taky není zrovna nejlíp a svoje zkrachovalé manželství a nedávný vyhazov z práce utápí v alkoholu. Když ji pak uvidí vystupovat, rozhodne se vsadit všechno na její talent a nahrát netradiční album přímo v ulicích New Yorku. Z náhodného setkání dvou zklamaných lidí se tak začne rodit hudba, která možná nedobije svět, ale rozhodně si získá srdce všech. (A-Company CZ)
(více)Recenze (425)
Oscar 1 nominace: Píseň -"Lost Stars" ()
Málokdy film tak výstižně okomentuje svou vlastní vypravěčskou strategii. Love Song využívá hudbu přesně v souladu s jedním Danovým výrokem, podle kterého kvalitní muzika dokáže dodat kosmickou hloubku i těm nejbanálnějším výjevům. A Carney ji takhle využívá skoro nepřetržitě. Sebelepší hudební doprovod ale nikdy plně nenahradí promyšlenou dramaturgii, prokreslené postavy a věrohodné dialogy. Příběhu chybí jakékoli pnutí mezi hrdiny, stejně jako vážnější konflikt nebo překážky, které by museli překonat. Pakliže jsou zapálení hudebníci limitováni časem nebo penězi, vyprávění tuto skutečnost dobře tají. Naopak se zdá, že se vlastně mají relativně dobře a nikdy nestrádají tolik, aby si nemohli sednout do kavárny, zajít do baru nebo na nákupy. Obě hlavní postavy jsou ke smůle přirozeně působících herců ploché a jednají zkratkovitě. Nejvíc života v sobě mají nikoli nucené dialogy (snažící se působit chytře narážkami na lepší filmy jako Jerry Maguire nebo Taxikář), ale scény, které z větší či menší části očividně vznikly improvizací (bazén). To ovšem platí pouze pro dialogy mezi Keirou Knightley a Markem Ruffalem. Catherine Keener a Hailee Steinfeld v rolích Danovy matky a dcery existují jenom ve vztahu k protagonistovi a ve vyprávění slouží výhradně jako neživotné nástroje přesvědčující nás, že Ruffalo je navzdory svému alkoholismu, zahálčivosti a mírné hysteričnosti v zásadě dobrý člověk, milující manžel a fajn táta. Přestože je Love Song filmem bez chutí a bez nápadu, pokud jej na sebe necháte volně působit, pravděpodobně odejdete z kina v povznesené náladě. Jen nesmíte moc přemýšlet nad jeho ideovým podložím. Pak si zřejmě rychle uvědomíte, jak plytký a falešně svobodomyslný film to je. Love Song navenek soucítí s indie hudebníky, ale ve skutečnosti jim umožňuje jen tu cestu za úspěchem, která vede přes spolupráci s velkými nahrávacími společnostmi. Jak jsem ale naznačil výše, skutečnost, že odmítám přijmout podřízení se mainstreamu za normu, není zdaleka jediným důvodem, proč Love Song považuji za slabší film než Once. 50% ()
V první část příběhu se prolne současnost s blizkou minulostí hlavních hrdinů, což nemám úplně rád, protože to rozmělňuje mou pozornost. Naštěstí se vše poměrně brzy vrátí do normální kolejí a příběh je vyprávěn jen v jedné časové rovině a tou je současnost. Za absolutní dokonalost považuju zachycení přirozeného života New Yorku, jsou to detaily, ale je v nich krása, třeba když Adam sedí s Grettou na schodech, povídají si a před kamerou prochází lidi a "ruší" tak "čistý" záběr na hlavní hrdiny. Další miláčkovej záběr, když Gretta a Dan sedí na lavičce poslouchají hudbu a kamera kouká jejím pohledem, v tu chvíli jsem si připadal jak v sedmdesátkových pohlednicích z NY od Woody Allena. New York tady tepe normálním životem a vůbec nepůsobí filmově. Možná to není hlavní složka filmu, ale mě se tahle "dokumentárnost" hrozně líbila. Jednou z hlavních složek filmu je samozřejmě hudba, texty mě teda dvakrát nebraly, na můj vkus byly až příliš nasládlý, ale některá hudba (jsem absolutní laik) mě chytla, třeba když Dan a Gretta spolu poslouchají "na půl" tu první písničku, ta byla dobrá. Natáčení na veřejných místech bylo dobrý, dialogy taky nepůsobily trapně a pokud jde o Marka s Keirou, mám je rád. Mark tomu filmu vevodí, Keiřin styl trošku nemůžu pochopit, někdy mě přišlo že přehrávala, na druhou stranu s její postavou jsem neměl žádný problém. Největší šok mně způsobila Haliee. Já si jí pamatuju z westernu s Jeffem Bridgesem jako malou holčičku a tady je najednou už solidní bréca. S těma ženskejma je to teda rychlost, jeden večer jim člověk podává do postýlky mončičáčka a druhej večer aby přines kondomy. Jedno ale u Haliee zůstává a to je talent, zase zaválela. Není to vysloveně sladká záležitost, jak by moh název napovídat, dá se to v pohodě ustát i klučíčím okem, vztahy jsou tam udělaný velmi hezky, protože nejsou vysloveny úplně do detailu. ()
9/10. Mou největší filmovou slabostí jsou indie feel-good dramedy... a i letos jsem se zamiloval do jedné z nich. Má to své nedokonalosti (skoro až absence žánrového dramatu) ale emoce vyhrávají nad rozumem. Tak, jak to u podobných snímků bývá. S citem natočený příběh plný krásné hudby, uvěřitelných charakterů a nepřikrášlené lidskosti. Keira i Ruffalo u mě neskutečně stoupli - dlouho jsem nesledoval tak reálně uchopené postavy. Fakt paráda! ()
Režisér se evidentně vyžívá v prostředí muzikantů, protože tenhle příběh byl natočen s tak obrovskou lidskostí, že jsem se s tím hodně dlouho nesetkal. Sice Love Song dávám pět hvězdiček, ale zároveň netvrdím, že Once bylo o dost horší. Tam vládla především hudba, ale příběh byl trošku na druhé koleji. Tady vládne nejenom hudba, ale i nápad a především jeho zpracování. Je vidět, že Keira Knightley nebo Mark Ruffalo jsou naprosto perfektní herci, protože ty jejich postavy tady prostě neměly chybu. Bylo vidět, že to byly naprosto obyčejní lidé z masa a kostí, se svými sny, ale i problémy a osobně musím říct, že tak opravdové postavy jsem ve filmu děsně dlouho neviděl a nesmírně jsem jim fandil. Do toho ta atmosféra New Yorku, u které jsem měl pocit, jako kdybych při sledování byl jeho součástí. Všechno to do sebe tak parádně zapadlo spolu s příjemnou muzikou, že mi ve výsledku nevyšla jiná známka, než pět kulaťoučkých hvězd. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $16,170,632║Tržby Celosvetovo $63,464,861▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $374,764 //počet predaných kusov 19,101║ Tržby za predaj DVD v USA $1,756,980 //počet predaných kusov 74,009║ taký jednoduchý skromní filmík a opäť to náramne vyšlo režisérovi John-ovi Carney-mu, aj keď tento krát už zo zvučnejším obsadením ale krásne tu zafungovala chémia a tak tu máme ďalší pohodičkoví pesničkoví hraví film /75%/ ()
Síla města NY♥, síla písniček♥, síla úsměvu Keiry♥, ale ta zámořská producentská šablona prostě za srdce nebere a celek tak zůstává usazený v pohodové, ale jen lehounce nadprůměrné hladině hudebních filmů. Daleko za přirozenou realitou z Once. ()
I ♥ NY Kýč jak New York, který si navíc v samotném základu odporuje. Což nic nemění na tom, že jsem se do něj zamilovala na první pohled. Stejně jako do města, který nikdy nespí. I ♥ NY ()
// Distribútor: Weinstein Company // Počet premietajúcich kín v USA: 1,302 // Otvárací Víkend v USA: $2,820,839 // ()
Natočit další životní obrodu, ve které hraje hlavní roli hudba, bylo to nejlepší, co mohl John Carney udělat. Oněch sedm let od Once totiž vyplnil dvěma filmy, které nikdo neviděl a svůj um - tedy dodat divákům optimismus minimálně na rok dopředu - na sebe nechal čekat až právě do Love songu. Carney ale překvapivě dospěl, obrousil formální hrany a nemá potřebu dávat v každém záběru najevo, že točí tu nejnezávislejší romanci, jakou kdy kdo potkal. Díky dýchajícím a zcela dokonale obsazeným ústředním postavám Gretty a Dana tak stvořil něco snad ještě lepšího. Scenáristicky sevřenějšího, životně snad ještě o chlup odhodlanějšího a tím, jak je člověk zase o něco starší, tak i intenzivněji do duše promlouvajícího. ()
// Wow! Kombinace usmívající se Keiry Knigtley a prosluněného New Yorku mě absolutně dostala a mám pocit, že se chci nechat dostat hned teď ještě jednou! Tak zase zatím ahoj. ()
Pěkná story kterou táhnou hlavní role - skvělý Ruffalo, sympatická Keira a kouzelný New York. A je to další film o tom jak jste jednou dole, nic se nedaří, ale stačí trocha štěstí a narazit na toho správného kolemjdoucího. O tom navzájem se nabít pozitivní energií, žít pro ten moment, postavit se na nohy a jít dál. ()
Love song je pro chviličkáře. To znamená, že chviličkář má rád tyhle filmy pro některé jejich chvilky nebo momenty, které můžou s přehledem ovlivnit jejich hodnocení směrem nahoru. A to je můj případ. Jako celek bych ho zařadila zřejmě do průměru, myslím, že na Oskara zrovna není, ale když jsem viděla Dana s Grettou, jak si pouští staré songy v noci na nábřeží a pak skončí na parketu, tak mně bylo moc fajn u srdce. A o tom to celé je. Film stojí samozřejmě na písničkách, na slovíčkách, některých moc pěkných dialozích a právě na těch bezva chviličkách. Mark Ruffalo je sympaťák a i když se ta jeho placatka z jeho ruky téměř nehnula, tak hrál hudebního producenta parádně a pro mě byl natolik důležitou postavou, že nebýt jeho, nevím, nevím. Trochu jinak jsem to cítila s Keirou, tam jsem váhala nad tím, jestli ta role jí padla na tělo jak ušitá. Z mého pohledu bych tam asi dosadila někoho jiného, ale já tomu zase až tak nerozumím, tak to nebudu hrotit, jinak jí mám ráda. A ještě nechci zapomenout na kamaráda Gretty, který jí poskytl azyl, protože to byl kluk srdcař a takový lidičky mám ráda......Pojďme se opít z našich slz...." ()
Má noha nikdy nevkročila do USA a navždy to tak zůstane. Přesto mám k městu New York nefalšovaný odpor, neboť bych nechtěl ani minutu žít mezi 10.194 pestrobarevnými obyvateli na kilometr čtvereční. Tady se však přelidněné město opěvuje a neopěvuje se špatně, neboť se jedná o příjemnou hudbu od srdce a pak je jedno, že nesmrdí přílišnou genialitou. Zejména mne bavily oživlé nástroje v opilcově fantazii a nahrávání alba v ulicích taky nemělo chybu. Jinak se toho zase tak moc nedělo, ale pocit pohody mne neopouštěl takřka po celou dobu a toho si cením. ()
„Jakou hudbu máš v mobilu?“ - „Svoje písničky ti nepustím, je tam až moc osobních a zahanbujících věcí.“ - „To v mém taky. Podle playlistu můžeš říct o člověku hodně věcí.“ - „Já vím, proto se toho tak bojím.“ - „Tak jdeme na to?“ - „Jasně, jdeme na to!“ Že tento snímek, který mě chytl prakticky hned od scény s „přiděláváním hudebního doprovodu“, natočil režisér Once, jsem zjistil až po zhlédnutí. A příjemně mě překvapuje, jak je atmosférou v porovnání s výše zmíněným na jednu stranu stejný a přitom tak odlišný. Není tak procítěný a smutný, Begin Again má však v sobě tu a tam i nějaký ten humor, spoustu pohodové hudby a nenucených rozhovorů. Sázet může i na velmi sympatický ústřední pár, jehož vývoj se mi moc líbil. Stejně jako všechny ty nahrávky na různých místech, nebo třeba jen takové disco klubové poslouchání si vlastní hudby ve sluchátkách. „Titulkový“ konec bych snad i oželel, ale budiž, ke zbytku filmu (resp. naturelu 1 z postav) se docela hodí. Emočním dopadem se film Once rovnat nemůže, ale silné 4* mu rád dám. ()
Hudební filmy mě téměř vždy donutí sehnat si soundtrack a Love song není výjimkou. Nejen výborné texty, ale hlavně melodie dodávají herectví dvou hlavních protagonistů a jejich časté improvizaci (místy nervózní Keiře Knightley i jako vždy pohodovému Marku Ruffalovi) ten punc něčeho navíc, dokonce mě donutily odhlížet od Danova alkoholismu a od jeho vztahu s dcerou a spíše si film užít jako koncert, než jako filmové dílo, což je trošku škoda. Emoce tak šly mírně stranou a zůstaly jen smysly a vjemy (sluch, zrak). Tohle je snad ten jediný (ale zato zásadní) důvod, proč nedávám plné hodnocení. Jinak jde o malinký film, vyrobený podle šablony z výrobní linky nezávislého amerického filmu, který vysoko nad průměr pozvedávají hlavní představitelé a hudba, stejně jako Dan pozvedl nenápadnou píseň z baru v možný obrovský hit. PS: Od scény s posloucháním playlistů z mobilních telefonů se se sluchátky na uších dívám na svět kolem sebe trochu jinak. ()
Občas i s tím nejzlomenějším srdcem lze dokázat velké věci! Nejromantičtější neromantický film roku! ()
Keira se vzdává korzetů a osvojuje si džíny a v tomto případě to není úplný průser. Miluji NY a miluji Keiru, ale tahle kombinace mi zkrátka tak úplně nevoní, raději ji vídám v dobových dramatech. Každopádně musím neochotně přiznat, že tahle role Keiře padla. A velice mile mě překvapila svým zpěvem, opravdu jsem netušila, že má tak krásný hlas. Fakt se mi líbí, že mě v každém svém filmu umí něčím vyvést z míry. Jinak mě zaujal nápad o nahrávání desky v ulicích NY a celkově mě hodně vtáhnul začátek, bohužel jsem opravdu válčila s posledními 40 minutami. S přivřenýma očima ale uděluji 4 slabší hvězdičky kvůli soundtracku a nepřeslazenému konci. Já vážně čekala, kdy se ti dva dají dohromady a ono nic. Mimochodem kdyby Levine hrál ve skutečnosti tak dobrou hudbu jako tady, tak si ho i poslechnu.. ()
Neskutečně pohodový snímek, po jehož shlédnutí budete chtít udělat tři věci. Navštívit New York, naučit se hrát na kytaru a sbalit na ulici Keiru Knightley. ()
Malé mesto má aj svoje nevýhody - prídete do kina s pocitom, že už idete neskoro, nikde ani živej duši, prídete za tetou, ktorá predáva lístky a tak nejako inštinktívne vycítite, že niečo nie je v poriadku, keď displej, na ktorom si vyberáte rad a sedadlo je vypnutý. Ani to vás neodradí, veď ste sa sem netrepali len tak zo srandy. Nahodíte šarmantný úsmev mladého medika, ktorý skôr pripomína snahu pedofila zbaliť dvanástku, odkašlete si a tým zdvorilo naznačíte, že existujete a už vás nebaví tam trápne postávať, teta s enormným entuziazmom preruší čítanie, pozrie na vás, vy si vypýtate lístok a ona neveriacky, po chvíľke povie: "Potrebujem aspoň šesť, sedem ľudí, inak nemôžem premietať," a akoby tónom odvety dodá: "Vy ste prvý..." Človek si s pocitom "well, fuck..." sadá na sedačku a čaká na zázrak, rozmýšľa, čo sa deje s tými dnešnými ľuďmi a zrazu, akoby božou rukou (dík, Diego) príde matka s dcérou a tesne pred avizovaným začiatkom filmu tri mladé slečny, pravdepodobne zvedavé na "toho z Maroon 5". Bum, je nás presne šesť, lístok si preberám s výrazom "BURNT, who's the king now, bitch?", vchádzam do sály a z obrovskej nevýhody, ktorá ma takmer stála tento film sa razom stala výhoda - celé kino pre šesť ľudí, bomba! Čo sa týka samotného filmu, príjemne prekvapil a preskočil nastavenú latku, ktorá sa chvíľu na svojom mieste zatriasla, ale nakoniec sa podarilo a všetci boli šťastní. V prvom rade ide o film, ktorý ani neviem ako prešiel - začal, ja som po x-týkrát spadol do lásky s Keirinkou a ani som sa poriadne nestihol zadívať a už bol koniec. Veľmi sa mi páči, ako John Carney na seba napájal príbeh - najskôr prídenie k bodu v bare, kde sa stretáva Keira s Markom z oboch strán, potom spomínanie Keirinky cez mobil a notebook a celkovo jednotlivé prechody scén. Má to prvky Once, ale ani náznakom ho nekopíruje a to ma veľmi potešilo. Originálne, v niektorých momentoch by sa dalo povedať až autentické (štýl kamery "rovno do xichtu" alebo "som tesne za tebou", celkové zobrazenie New Yorku). Na tento film Carney potreboval hlavne jednu vec - skvelé obsadenie a to aj mal. Mark Ruffalo je od Prekliateho ostrovu asi môj najobľúbenejší herec z kategórie "nie tak známy masám" a tu bol popri Keire skvelý. Mos Def s malou rolou, ale taktiež nie príliš známy sympaťák. Levine ako neherec herecky taktiež prekvapením, spomínané zábery "rovno do xichtu" síce nič moc, ale stále lepší ako niektorí, čo sa tým živia normálne a nehanbia sa s tým priznať (čus, Andrew Garfield). Navyše spievať chlapec naozaj vie, ak teda práve neskuvíňa akoby mu dali testes do klepca. Zvyšok obsadenia taktiež veľmi príjemný, vrátane vychádzajúcej hviezdičky Hailee Steinfeld. No a najlepšie nakoniec - Keira - bez skrývania dôvod, prečo som to musel vidieť vo veľkom. Tá žena je z roku na rok krajšia a krajšia a ju z roku na rok žeriem viac a viac a vôbec sa za to nehanbím. O hereckom výkone snáď nemusí padnúť ani zmienka, super. Spev viac než dobrý, zároveň asi najväčšie a najpríjemnejšie prekvapenie. Čo viac si priať, keď k tomuto všetkému hovorí Keira so svojim prízvukom? Slová "kánt" (akože can't) a "dáns" nikdy nezneli tak sladko. Asi jediné "sklamanie", za ktoré si pravdepodobne môžem sám, je, že až dlho, takmer až do konca (ako som spomínal, ubehlo to neskutočne rýchlo a vôbec som nemal pocit, že to ide skončiť) som mal pocit, že Keira a Mark skončia tak nejako spolu. A oni nič. Zostal som dosť perplex, lebo to logicky celkom aj vyplývalo. Chápem možný zámer vyhnúť sa klišé, ale práve tu by mi to veľmi sedelo, celkom sa k sebe hodili. Prakticky celý film som sa usmieval (ešteže tam bolo tak málo ľudí), ale momentov, na ktorých sa dalo vyslovene zasmiať bolo veľmi málo, čo je škoda. Ale hudbu milujem, filmy o hudbe milujem, filmy o hudbe s úžasnou hudbou tiež. A taký je aj Begin Again! (pocitovo) 95% filmu hrá hudba a od prvého tónu po posledný je nádherná. Ihneď si idem kúpiť rozdvojku na slúchadlá a hľadať svoju Grétku. Krásna myšlienka, dôkaz, že hudba sa dá robiť aj pre potešenie, nie len pre peniaze, tak šup pančuchu pred mikrofón a pusťme sa do toho! Nevidieť to v kine, nemať až tak veľmi rád hudbu a nebyť do Keiry, bolo by to trošku nižšie. Takto krásnych 90%. Begin Again, teším sa, keď sa stretneme again. Najlepší moment: Kapela nahráva v uličke s deťmi; Keira a Mark sa prechádzajú v tónoch Franka Sinatru po New Yorku. () (méně) (více)