Režie:
Dieter PröttelKamera:
Otto KirchhoffHudba:
Gerhard HeinzHrají:
Mike Krüger, Thomas Gottschalk, Harald Dietl, Wolfgang Fierek, Otto Retzer, Jochen Busse, Ingeborg Schöner, Andrea L'Arronge, Susann B. Winter, Gert Haucke (více)Obsahy(1)
Dva kamarádi Mike a Thomas založí soukromou detektivní agenturu. Oba se totiž domnívají, že pro tuto práci mají mimořádné nadání a správný nos. Po vzoru Sherlocka Holmese využívají mistrných převleků, aby se ke sledovaným osobám dostali co nejblíže. (oficiální text distributora)
Recenze (62)
Nedávno to išlo v telke a tak išlo o neplánovanú príležitosť na vrátenie sa do detských čias. No bol som zhrozený z toho, ako to zafungovalo n amňa dnes. Zatiaľ čo ako decko som týchto dvoch nosáčov celkom hltal, dnes som iba dvíhal obrvy nad tým, že čo to preboha ýživého sú za trápne vtipy - prezliekanie stále dokola a autori čakajú, že to bude ľudí baviť. No evidentne v tých časoch aj bavilo, dnes ide iba o podpriemer. A aj to nadhodnocujem z pocitu nostalgie. 40/100 ()
Svého času nesmírně oblíbená komediální dvojice, s humorem na úrovni TELE-TELE. Zkrátka nic, co by stálo za řeč. ()
Naprosto přiblblá nádhera... -UMÍŠ ARABSKY? -JO. VAŘIT. ()
Na tenhle humor musí mít člověk ten správnej nos. Třeba náš soused pan Nosek, film Dva nosáči doslova miluje. ()
No jasný, tenhle film a tahle dvojka se mi v dětství otočila hned několikrát. Co na plat, že to jsou děvkaři. Já to vlastně vůbec nevnímal, hlavně že měli dobrej knír, když si hráli na pracháče nebo žvatlali blbosti, když se snažili mluvit arabsky. A dobrý je, že když si to pustím i po tolika letech, pořád mě to stejně baví. ()
V dobách kulturní a ideologické izolace nám bylo tohle dílko mocipány předkládáno jako ideologicky neškodná zábava. Dnes bych spíše napsal vykastrovaná zábava... Inu, německá komedie... ()
Enormne divný film. Myslím, že ak to tu niekto prirovnáva k Tele Tele, tak uráža Genzera so Suchánkom. Matne si pamätám, ako som dvoch nosáčov pozeral ako malý v 90. rokoch na Nove, kde to boli samozrejme veľké hity. V tej dobe boli u nás v móde podobne bláznoviny. Ale kým francúzska skupina Les Charlots (alebo talianska dvojka Bud Spencer Terence Hill) si moje srdce získala, o nosáčoch nič také povedať nemôžem. Tento film je, treba objektívne povedať, čistou katastrofou. Mám vo filmoch rád absurdný humor, ale toto bolo tak mimo, že vlastne ani neviem, či to vôbec „technicky“ bola komédia. V podstate vôbec som sa neusmieval. Nieto aby som sa smial. Tváril som sa ako keby som sledoval Mlčanie jahniat. Toto by si užil každý aspoň trochu normálny dramaturg. Mal by totiž práce nad hlavu, až by musel ťahať dobre platené nadčasy. Nič nedáva zmysel, logiku, súvislosti. Je to len sled skečov, ktoré spolu možno súvisia, ale skôr nie. Isté je jedno. Je to fuk. Bola to doba, kedy stačilo, aby si chlpatý chlap obliekol podprsenku a ružovú sukňu a ľudia sa rehotali. Vtedy som sa rehotal aj ja, ale dnes, v roku 2022, je to nočná mora. Nepochopiteľná scéna strieda nepochopiteľnú scénu. Krútil som hlavou už v prvej minúte, kedy sa žena rozchádza s mužom a on hrá na gitare a do toho spieva a nepovie ani slovo, ale keď sa žena konečne dobalí, vezme veci, odíde z bytu, sadne do auta a odíde, zrazu za ňou začne utekať, ukradne taxík (?!?) a prenasleduje ju. Zaujímavé je i to, že postavy (nielen hlavné) ovládajú telepatiu, keďže viackrát zjavne vedia veci, ktoré nevideli, ani im o nich nikto nepovedal. A sú hlavné postavy vôbec hrdinovia? Alebo skôr antagonisti? Thomas Gottschalk je nesympatický egomaniak. Mike Krüger je nesympatický tak nejak celkovo. Ono nejde o to, že je to ľudová zábava. Ja vlastne, čím som starší, mám proti tzv. ľudovej zábave čoraz menej výčitiek. Dokonca mám rád Kameňáky od Trošku. Aj Babovřesky. Toto je ale fakt mimo. ()
Dva supernosaci maj sice rypaky slusny, ale jinak nak zvlast super nejsou. Jinak Gottschalk s Krugerem nejsou moc dobry herci, casto se dost divne xichti a naky super sympataci to taky nejsou a nejaky postuchovani mezi nima taky moc nefunguje, ale uz sem videl horsi dvojice a zas tak spatny precejen nejsou. Co se tyce pribehu, tak ten je vcelku v pohode, film neni dlouhej, misty vtipnej a sviznej, navic podporenej uchazejici hudbou. Zadna velka zabava, ale ani zadna nuda, takze prumer. ()
Jako prcek jsem tenhle film miloval a často si jej pouštěl. Potom přišly jiné filmy a já jej na několik let odstavil. Po zhruba sedmi letech jsem si dal repete. A bohužel, není to tak zábavné, jako tehdy. Některé nápady a fóry jsou sice velmi slušné, na druhou stranu je jich dost infantilních a vyčpělých. "Dva supernosáči" prostě nejsou nadčasovou komedií. Je to čistě film své doby, film 80. let s většinou svých rysů (jako např. u nás "Discopříběh"). Nenáročná oddechovka. Nic víc, nic míň, ale v rámci možností to stačí. 50%. ()
Jsem v rozpacích, u prvního dílu jsem se skvěle bavil a tohle byla pro změnu obrovská nuda. Ani jednou jsem se nezasmál. A to je pro mě opravdu velké zklamání. ()
Nemci umeji tocit dobre komedie, takhle mezi ne ale nepatri... ()
Z nostalgie. ()
Prdlé, leč milé... ()
Co by to bylo za chlapa bez pořádného frňáku! Ve své době dva populární němečtí komici by o tom mohli vyprávět své, nicméně nebude ani tak řeč o jejich nosech, jako o jejich sérii komedií, která jejich komediální potenciál využila až postupně. V tomhle filmu, který je druhým ze série "nosáčů, se nestalo nic, co by převýšilo běžný rámec trapného pitvoření, které bylo v mnoha scén(k)ách nesnesitelně natahované. Nápad se soukromou detektivní kanceláří, kterou si Mike s Thomasem založí, totiž nenabízí vůbec nic. Pokud se smějete vtipům typu "šli dva a prostřední upad", určitě nesáhnete s tímto kouskem vedle. Mike a Thomas jsou určitě vtipní, jenže slaboučký scénář a strašlivě uhozená režie jim nedává šanci být ani na chvíli trefně vtipnými komiky. A tak jsme nuceni sledovat nesouvisle nahozené scénky, hraničící s groteskou, v nichž se ovšem nevyskytuje nic vtipného, současně ani nic závadného, takže s klidem na to můžou koukat i děti. Neorganizovaný sled scének a vystoupení, z nichž by možná mohly být dobré skeče, by ve filmové podobě potřeboval být podpořen i něčím, co by alespoň vzdáleně připomínalo zápletku. Komediální výstupy i převleky se o žádnou zábavu nestarají. Stopáž je natahovaná, nezřídka se stávalo, že se film jevil delší, než ve skutečnosti byl. Časy dvou nosatých komiků jsou sice v prachu, přesto jejich komika lépe fungovala v následných dvou pokračováních (Dva nosáči tankují super, Dva nosáči a video), které tristní dojem napravují. 1/10 ()
Tiež pamätám dobu, keď kmeň vládnúcich červených Komančov povedal, že toto budeš pozerať, toto je ok. Chápem, prečo takéto filmy boli ok. Absolútne bezduché, bez nejakého názoru, čo je horšie aj bez humoru. Zhliadnuté s odstupom času znovu, a znovu neostáva nič iné, len konštatovať, že ide o už dosť vyschnutý nemecký "katzendrek". ()
Z nostalgie... - Viděno 2x cca - 40% ()
Kdysi super-zábava. Za to, jaký výraz dvojice Krüger - Gottschalk udržela, si zaslouží respekt:-) ()
Tahle řachtanda se dá sledovat snad jenom z nostalgie a nebo jako doplňkový materiál k výuce německého jazyka. Ovšem na druhou stranu, když od toho člověk nic moc nečeká, tak se i docela pobaví. Některé vtipy jsou vskutku vypečené... 3/10 ()
Je zajímavé, jak něco tak plytkého, v podstatě bezobsažného, dokáže příjemně pobavit a zpříjemnit těch skoro devadesát minut. Obzvláště, když na to koukáte na noční :-). O kapánek lepší, než předcházející dvounosní rádio, hlavně díky neustálým převlekům Krügerův Vinettou coby pomůcka pro výuku angličtiny je dobrý fór (Vinettou - Vineone). ()
Nejméně dějový snímek z cyklu filmových komedií, jímž eskapistický proud západoněmecké kinematografie sedmdesátých a osmdesátých let svébytně odpověděl na řadu „cestovatelských“ komedií Binga Crosbyho a Boba Hopa ze čtyřicátých, resp. padesátých let. Mladší řadu s nimi spojuje vedle méně úspěšného úsilí zpřítomňovat různá filmová klišé především rozmanité rozrušování pevných hranic vyprávěné fikce. Zatímco se o znevážení vyprázdněných šablon snaží Dieter Pröttel s duem scénáristů (a ústředních protagonistů) marně a případný vtip scén se koncentruje do revuálních výstupů v přibližném světě, tentokrát založených na převlékání, maskování a parodování, odkazy k realitě či filmovému světu zabírají docela spolehlivě. Dokonce bych řekl, že vyprošťují z nudy kolébající neckermannovské estetiky a naznačují, že i „nosáči“ jsou ochotni zasmát se sami sobě. Těch okamžiků není však mnoho a nic dalšího tento příspěvek ke karnevalové kultuře – věčných masopustů, nekonečných prázdnin a trvalých dovolených – nepozvedá nad průměr. ()
Reklama