Režie:
Henri VerneuilKamera:
Jean-Louis PicavetHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Yves Montand, Michel Etcheverry, Michel Albertini, Maurice Bénichou, Brigitte Lahaie, Jean Négroni, Roger Planchon, Pierre Vernier, Henri Verneuil (více)Obsahy(2)
Kdesi, v nejmenované zemi, je spáchán atentát na prezidenta Marca Jarry ve chvíli, kdy byl zvolen na další funkční období. Vyšetřovací komise dojde po roce k závěru, že šlo o čin vyšinutého osamoceného střelce Karla-Erica Daslowa, který bezprostředně po činu spáchal sebevraždu. Ideálně vyřešený a uzavřený případ. Jediný člen komise, prokurátor Henri Volney, muž s všeobecně velkou autoritou, odmítne zprávu podepsat. Ve zprávě byly, podle něho, zamlčeny některé zcela zásadní skutečnosti. Je zmocněn ve vyšetřování pokračovat. Se skupinou blízkých spolupracovníků shromáždí všechny amatérské filmy a fotografie, které byly v inkriminovaném čase nasnímány. Kam se to dívají bezprostřední svědci atentátu? Proč otočili hlavy na opačnou stranu? Zdá se, že střelec nebyl sám. A pokud je střelců víc, pak se jedná o spiknutí. Všechny temné síly, které měly zájem na tom, aby byl prezident zabit, vyvinou na Volneye a jeho skupinu tlak na ukončení vyšetřování, ale marně. Na rozdíl od svědků, které je snadné odstranit... Zápletka filmu ne náhodou připomíná atentát na amerického prezidenta Kennedyho, s nepřímými odkazy na Warrenovu komisi apod. Politický thriller ukazuje i známé experimenty profesora Stenleyho Milgrama zaměřené na „poslušnost vůči autoritě“, které prováděl na počátku šedesátých let na Yaleské univerzity v USA. (Česká televize)
(více)Recenze (72)
Je pravda, že Yves Montand pro mě není taková herecká persóna, jakou by si dozajista zasloužil. Tímto filmem mě ale rychle dokázal přesvědčit, že i filmy s ním jsou ty top, co z Francie vycházely v sedmdesátých a osmdesátých letech. Perfektní politický thriller. Jednoduchý, ale nápaditý. K tomu s úžasnou hudbou od klasika žánru a s pointou, která mě srazila na kolena. ()
I když mám některé jeho režijní práce opravdu rád, obecně mám s Henri Verneuilem dost problém, jeho filmy mi většinou přijdou dost naivní a logika v nich si částo dává dovolenou. Tady bohužel taky, a naivní mi tu přišel i ten zde tolik chválený vědecký pokus. A lákadlo Morricone tu byl absolutně nevyužitý. Moji pozornost v téhle chladné upovídané procedurálce držel jenom můj oblíbený Yves Montand, který sice u nás nikdy nepatřil mezi hvězdy typu Belmonda, či Delona, ale jeho charisma a herecký um byly nezpochybnitelné (např. v ´Doznání´ byl vysloveně strhující). A ta závěrečná pointa? Mno… na zadek jsem si z ní nesedl, byť ten konec JE působivý. ()
Jak já ty Verneuilovy thrillery moc nemusím, tak tenhle (IMHO celkem neznámý) jsem si doopravdy užil. Občas hodně napínavé, občas naivní, téměř po celou stopáž nepříjemně mrazivé a nejlepší byl ten vědecký pokus. A divák si uvědomí, jak to všechno doopravdy je, asi sekundu před konečným zúčtováním. Dost lahůdka. 90%. ()
Kolega CarloRizzi mě ve zdejší diskuzi evropská kinematografie upozornil na tento kousek, který má ČT ve svým programu, po přečtení jména režiséra, herců, ale i hudebního skladatele jsem nevahál ani chvilku a opravdu, přesně podle očekávání jsem dostal temný, realisticky vyprávěný politický thriller s dokonale sednoucí hudbou mistra EM, no a jak už to tak bývá u Francie dávných let, opět je to konec, který vše ještě zvýrazní a zesílí, opravdu komu čest, tomu čest, mistři filmařského umění dávných let. ()
Francouzská variace na vyšetřování atentátu na JFK. Skvělý procedurální thriller ve stylu vrcholných děl žánru typu snímků Alana J. Pakuly či Sydney Pollacka... ()
"Pravda se ctí nesouvisí. Platí sama o sobě." Vyšetřování atentátu na JFK bez JFK. Nikoli, zjevná podobnost, jak již v úvodu snímku naznačí Vianova citace, není ani trochu náhodná "a to že se to tak zřejmě nestalo, neznamená, že se to tak stát nemohlo a nebo klidně i nestalo". Pokud se odhlédne od oné konspirační roviny na JFK reálie, tak i čistě sám za sebe je to znepokojivý, odosobněný procedurální thriller par excelente. Nejznámější pasáž je zdejší mrazivé představení Milgramova experimentu; a právem. Prostě prověřená "verneuilská" žánrová kvalita, která neztratila nic ze své aktuálnosti. ()
"Je pravda, že jste hned na začátku vyšetřování dostal z našich nejvyšších míst požadavek zhruba tohoto znění: Zařiďte, aby vyšlo najevo, že Daslow byl jediný vrah, že se nejedná o spiknutí ani o komplot?" To se to nezávisle vyšetřuje, když je na začátku dán výsledek. To by to bylo jednoduchý. Komise požadovanej žvást vyplodila, zákulisní mocní moudře pokývali hlavami, svědci byli spokojeně odesláni na dovolenou na onen svět a jeden prokurátor se rozhodl hledat pravdu. Jinou pravdu. Takovou pravdivější. A to může být nebezpečný. Musím přiznat, že jsem si Volneyho pátrání užil, fandil jsem jeho nápaditosti a neustále jsem zaháněl myšlenku, že žiju ve světě, kde taky existuje jediná pravda. Oficiální pravda. A je jedno, jestli je to lež. Je to prostě pravda. Říkali to v televizi a kdo pochybuje, je dezinformátor. Sebereme mu tituly, smažeme profily, zakážeme vstupy. Kdysi se to řešilo jinak a o tom Ikaros je. Za mě to bylo skvělý a neuvěřitelně aktuální. ()
Jeden střelec bývá osamělý vlk s psychickými problémy, dva střelci jsou už spiknutí.. Sic si tvůrci dávali pozor, aby to nebylo zasazeno do konkrétního místa a času, „dallaský“ úvod i jméno atentátníka naznačily víc než dost. Představoval bych si o něco inteligentnější scénář, ale je tam pár aspektů, které kolem té myšlenky poslušnosti vůči autoritám zaujmou. Důraz na procedurálnost, atmosféra Pakulových amerických paranoií ze sedmdesátek, zasazení interiérových i exteriérových scén do moderní architektury ala Brasília (ve skutečnosti francouzské Gercy s „nanukem“ Tour EDF-GDF) a očekávaný konec, kdy se vosk na křídlech definitivně rozpustil.. ()
Klasický konspirační thriller s podmanivým přesahem k sociologii moci. Jako thriller to odsýpá, přistoupíme-li na pro potřeby scénáře hodně zjednodušené a místy nelogické schéma shromažďování důkazů a vyvozování souvislostí. Působivá vsuvka s experimenty s podléháním 69 % lidí vyšší autoritě a zbavováním se vlastní odpovědnosti při plnění úkolů, i když jsou amorální a ubližující, je nicméně silná, včetně toho, co se z ní dovozuje o roli státu a třeba i demokratickém zřízení, v němž ovšem platí autoritativní zákony a hierarchie moci při jejich dodržování, a o zaujímání rolí a pozic v sociálních hierarchických strukturách. *** Čili ano, tři hvězdy, ale tentokrát s dodatkem, že je pro kulturní rozhled i osobní rozvoj rozhodně lepší tenhle film zařadit mezi viděné, než nikoli. *~ ()
JFK na Francouzský způsob. Podobnost čistě náhodná i když tady je aspoň v úvodu jasně řečeno, že jde o fikci. Na druhou stranu tím to celé dává autorovi možnost posunout ten příběh kam je libo no a v tom je možná právě ten problém, protože bohužel na utažení té dvouhodinové délky se během ní film nikam moc zásadně neposune i když tím nechci určitě tvrdit, že nemá postupnou gradaci a není napínavý to rozhodně ne, ale toho řešení procedurálních věcí tu mohlo být míň a víc třeba i toho trochu zběsilého fikčního děje. Ano na konci dostaneme něco jako odhalení spiknutí jako takového, ale vzhledem k tomu jak film po dvě hodiny namlsává tak to rozuzlení není plně uspokojující nemluvě o tom, že osud hlavního hrdiny je předvídatelný a hned jak rozjeli akci Ikaros tušil jsem co to znamená, ale i tak za poctivé thrillerové řemeslo nakonec 65%. ()
Yves Montand sehrává jednu ze svých nejlepších rolí za neúprosných tónů "M". ()
Se čtvrtou * jsem trochu váhal. Některé zápletky jsou přece jen příliš naivní. Ale do jisté míry jsem našel omluvu ve věku filmu. ()
Líbí se mi, jak pojem „Yves Montand v politickém thrilleru“ je prakticky samostatným subžánrem francouzské kinematografie nabízejícím spoustu velmi poutavých a kvalitních děl, mezi něž toto rozhodně patří. I jako Ikaros je strukturálně zajímavý thriller, který střídá několik poměrně jednoduchých expozic odkrývajících pozadí politického zločinu, z nichž každá je unikátní, napětím strhující a zároveň velmi doslovně poučná. Rázný závěr si vnímavý divák sice předem domyslí, ale nijak to snímku rozhodně neubírá na působivosti. ()
Nelze se ubránit srovnání s o pár let staršími Ctihodnými mrtvolami. Ikaros je o chloupek méně propracovaný, především mě zaráží, že Volneymu vše vychází, svědci mu jdou na ruku, důkazy se sypou shůry, každý s radostí spolupracuje a média obětují čas vyměřený reklamám, aby mohla pomoci prokuratuře. A to se ani nezmiňuji o scenáristickém lapsu s vyhledáním svědka pomocí zaměření telefonu. Pokud byl Volney přesvědčen, že má prokuratura napíchnutý telefon, mohli zloduši svědka také snadno najít. No nic, takhle to asi mělo být napínavější. I když Verneuil má na svém kontě mnohem lepší kousky a Montand mnohem zajímavější herecké výkony v politických dramatech, přesto tenhle film zůstává jedním z mála konspiračních snímků, který není směšný a neknokautuje logiku na každém kroku. ()
Excelentný konšpiračný triler, ktorý má ale zopár nedostatkov, a to v prípade niekoľkých logických nepresností. Možno vám bude vŕtať v hlave, prečo prokurátor rieši s oneskorením veci, ktoré sa mali dávno riešiť na súde, čo je síce čiastočne vysvetlené, ale skrátka si nedokážem predstaviť, čo sa ten rok riešilo. Verneuil sa rozhodol absolútne vynechať súkromnú líniu, tá sa dostane k slovu až na záver a tam sa pretne s tou dejovou v ten pravý okamih. Pozor, je to oldschool záležitosť a mileniály asi zaspia po polhodine. Berte to ako odporúčanie. ()
S ťažkým srdcom som venoval tri hviezdičky filmu, s ktorým vôbec nie som spokojný. Mal som pocit, že sledujem nejaký zlepenec, nejakú nesúrodú koláž. Úvod bol čistým plagiátom vraždy J.F.K. bez toho, aby k tomu bol nejaký rozumný dôvod. Potom sa prebudil významný člen vyšetrovacej komisie, ktorý po roku práce v komisii zistil, že so závermi komisie nemôže súhlasiť. Začne vyšetrovať a zázračne sa mu darí v tom, v čom sa komisii rok nedarilo. Potom nasleduje nejaký psychologický experiment, o ktorého zmysle pre príbeh filmu nie som presvedčený. Záver filmu je v znamení objavu, že ryba smrdí od hlavy a že nie je dobré dráždiť hada bosou nohou. Celkovo som sklamaný z filmu, ktorého režisér už nakrútil lepšie diela. ()
Napadla mě neodbytná myšlenka, abych koukl na tento film. Nebylo tedy zbytí, obsese se musí podobně jako důvěryhodné autority poslouchat. Ale vůbec nelituji. Perfektně vystavěný politický thriller, z něhož postupem času mrazí a mrazí čím dál víc, u experimentů s autoritou už je to pak hluboké zmrazení. Montand je jako neúnavný buldok, který se žene za odhalením zločinu, podvodu a konspirace, s takovým zapálením, že ztrácí pojem o čase ("co je dnes za den?") a byť jeho postava není opletena žádným pletivem nějakého soukromí, rodiny, lásky a podobných zbytečností nelze než s ním sympatizovat a v závěru, kdy se vlastně krátce poprvé projeví i jako obyčejný člověk s oním pletivem, i soucítit. Méně je holt vždycky více. Jednodechový thrilller, na začátku nádech a pak už člověk samým napětím ani nevydechne. Pět. ()
Přiblížit se moc blízko ke slunci a pravdě, je smrtelně nebezpečné. ()
Spousty filmových fanoušků má vašeň i v četbě a určitě bychom se všichni shodli v odpovědi na otázku: "Které knihy jsou podle vás dobré/vás baví? " Přece ty, které čteme jedním dechem. A jednu takovou knihu převedl Verneuil na plátno. S tak maximálně úderným, inteligentním a psychologicky útočným filmem jsem se velmi dlouho nesetkal. Je to ten vzácný případ, kdy je vše vyladěno do dokonalého detailu a kde má divák u každé scény dojem, že si tvůrci dali sakra záležet, aby přispěli do sbírky něčím, co má velkou váhu i po desítkách let od svého vzniku. Brilantní dialogy, tuhá spiklenecká atmosféra, protřelé vyšetřování, silně předsvědčivý Yves Montand a jedna z nejsilnějších scén filmu, tj. psychologický experiment, který pochybujícího diváka přesvědčí, že toto není jen rutinní krimi. Lze vytknout mírné předvídatelné finále, které má ovšem min. z mého pohledu výhodu v tom, že nikterak nesráží celkový dojem, aneb nelítej nízko, ani příliš vysoko... ()
To sedlo! Vynikající způsob odvyprávění thrilleru, nějaká údajná podobnost s JFK je mi úplně ukradená. Dokonce i v novém dabingu z ČT od Elmara Klose je to zážitek (na Montanda bych nevybral Jana Šťastného, jinak ale obsazení v pořádku). Atmosféra od začátku do konce, a ten závěr taková lahůdka, která vám asi dojde až pár vteřin před. U pokusu na univerzitě si nejprve říkáte, proč tvůrci věnovali tolik času téhle scéně, ale vysvětlení přijde záhy a je docela šokující, dabing obsazení Miroslava Táborského je btw senzační. Hudba zpočátku nevýrazná, potom ale zásadní. Film, jehož prostřednictvím zavzpomínám na staré časy západo a jiho evropských filmů, které jsme s prarodiči tak hltali. ()
Reklama