Režie:
Josh MondScénář:
Josh MondKamera:
Mátyás ErdélyHudba:
Kid CudiHrají:
Christopher Abbott, Cynthia Nixon, Kid Cudi, Ron Livingston, Makenzie Leigh, David Call, Jeanette Dilone, Rosemary Howard, David Harris, Patrick Murney (více)Obsahy(2)
Newyorčan James White (Christopher Abbot) je lehkomyslný dvacátník se sebedestruktivní sklony, povaleč, který navzdory své inteligenci není schopen si udržet práci. Přežívá na gauči své matky Gail (Cynthia Nixon), která jeho životní styl neschvaluje a navíc bojuje s rakovinou. James řeší situaci útěkem k sexu a drogám do té chvíle, kdy začne být Gailin stav opravdu vážný a on se musí postavit tváří v tvář realitě, kterou nemůže ignorovat. (Artcam Films)
(více)Recenze (55)
Poměrně intenzivní kus, který představil novou zajímavou tvář: energického Christophera Abbota. I kdyby nic jiného, tak právě on stojí za pozornost. Ale postupně. Tahle nezávislá vlaštovka vypráví poměrně intimní příběh, kterak se musí jeden mladík vypořádat s výzvami dospělosti, respektive s hrozbou ztráty milovaného rodiče. Má se osamostatnit, začít pravidelně vydělávat, ale starání se o matku je optimální záminkou, jak to ještě na čas odložit. Snímání hlavního protagonisty převážně ve velkých detailech nijak neruší, režisér má cit pro to vystihnout daný moment, nikam nespěchá, nepodlézá – ač je trochu přímočarý. ()
Určitě nedoporučuju nikomu, kdo si prožil nebo prožívá umírání svýho nejbližšího, protože tenhle film tu bolest otevře naplno. Musím říct, že krom absolutního smutku a bezmoci z toho co vidím aniž by člověk viděl jediný pozitivní východisko mě dostal vývoj příběhu, který postupně proměňoval silně nesympatickýho chlapa v člověka, kterýho mě bylo líto a současně jsem ho za jeho peči o matku a boj o vše obdivoval, tohle si nikdo kdo to neprožil asni neumí ani představit, ale film na mě působil, že si to představit umí. Nic z toho by se nekonalo nebýt absolutních hereckých projevů titulních herců, společné scény syna a mámy ke konci vhánějí slzy do očí.......takovou sílu může mít herecký talent. ()
Je mi jasné, na čem tvůrci chtěli postavit celý příběh. James White se nám svým chováním měl ze začátku zhnusit, abychom se nám ho nakonec zželelo. A docela mu to i prošlo. Příběh je totiž o něm, ale hlavní příběhovou podstatu má jeho nemocná máma. Dále jsou tu hodně slušné herecké výkony, ale také série dalších nesmyslných výpadů Jamese, který se s máminou nemocí vyrovnává po svém. Zajímavý film, který dokáže hlavně to, že Christopher Abbott je hodně šikovný herec a máme se od něj nejspíš ještě na co těšit. ()
Kluci z Borderline Films (Antonio Campos, Sean Durkin, Josh Mond) jedou. Intenzivní, emocionální a skvěle zahraná studie komplikovaného charakteru. Christopher Abbott je pro mě takové malé herecké zjevení, nemohl jsem z něj spustit oči. A teď už se těším na Camposovu Christine. ()
Jak ze života, ale toho reálného. Nedoporučuji, aby se na to díval někdo, kdo právě něco podobného prožívá. James si zaslouží Oskara, jak to hrál přirozeně. Mít empatii, lásku, trpělivost a obětavost a to zdaleka není vše, čím oplýval James, takových lidí je velmi málo. Ne, já to u takových lidí neodsuzuji, protože to jsou nejhorší chvíle v životě, které člověk prožívá a ne každý má tak silnou vůli, což se dá pochopit Já Christopherovi za tuhle roli dávám plný počet. Strašně smutný film. Sám byl ve srabu a velkém a ještě řešit situaci s maminkou..........nemám slov.... ()
Az po filmu jsem zjistil, ze kameru delal Matyas Erdely (Sauluv syn) a vsechno to zacalo davat vetsi smysl. Klaustrofobni snimani v makrodetailu na oblicej protagonisty s rozostrenym okolim ale dobre funguje i tady a od zacatku (famozni uvod v klubu) dava filmu nervni, intenzivni feeling. Navic rada dejovych motivu, kterym by jine filmy venovaly samostatny zaostreny zaber, jsou tady resene jen tak bokem, coz odmenuje pozorne sledovani. Na druhou stranu se to zda byt jako Simon Killer revisited, ale Borderline kolektiv si podle me jen dal buduje nezamenitelny tvurci rukopis, v jehoz stredu stoji rozervani mladi muzi dneska. James White navic urcite neni Simonovou kopii, neni to vylozene slaboch nebo vycuranek; lze s nim snadno soucitit. Oproti Camposovu filmu je to bohuzel mene ucelene, nakonec to vyzni do ztracena jako takova narusena, glitchova etuda, ale do pameti se vryje raz dva. Misty to ma velkou energii, kterou dnes na indie scene malokdo umi. ()
„Bylo mi 10. Chci jet na dovolenou jako dospělý.“ - „Aha, jako dospělý. Dospělý bez peněz, bez práce, bez bydlení.“ - „O čem to mluvíš? Mám peníze.“ - „To pojištění není nijak závratné.“ - „Jen říkám, že potřebuju vypadnout. Musím odtud vypadnout.“ - „To se shodneme. Musíš dospět a vypadnout z mého gauče.“ Zcela zásadní u tohoto filmu je budování si vztahu diváka s problémovým Jamesem. Se sympatiemi k jeho chování je to složité, v podstatě jako na houpačce, každou chvíli jinak. Na jednu stranu ho chápete, litujete a fandíte mu, na druhou jen těžko snášíte, jak se s tou či onou situací vyrovnává, kdy ubližuje sám sobě a všem ostatním kolem (což je ještě umocněno jeho značnou impulzivností…i když třeba reakci na přehrávání svatebního videa jsem se vůbec nedivil). Tak či onak, je skvěle zahraný (stejně jako jeho matka) a bavilo mě si na něj pozvolna přetvářet názor. Navíc tu je úmyslně „nepříjemná“ kamera, která navozuje větší autenticitu, stísněnost a napomáhá ještě k větší divákově zúčastněnosti. Vidím to na solidní 4*. ()
Co tě nezabije, to tě... zmrzačí. Neuvěřitelnej hereckej výkon. James je totálně v řiti, a vy tam budete chtít být s ním. Klidně bych zmáknul i dvakrát delší stopáž. Strašný. ()
Dá sa tušiť, prečo ľudia tento snímok tak vysoko hodnotia. Pretože je to tak reálne až je to desivé. A ja s nimi súhlasím. Ide o totálne prirodzene vystihnutý boj so zákernou chorobou a v súvislosti s tým aj o ukážkový prechod medzi jednotlivými vzťahovými štádiami medzi dvomi blízkymi osobami, v tomto prípade mama a syn. Koniec keď si obaja predstavovali, čo by bolo keby.... bol veľmi dojímavý. A hlavne herci to skvelo zahrali, takže veľká spokojnosť. 80/100 ()
V podstate som prežil niečo podobné, čo James White, paradoxne však práve táto paralela s osudmi rodičov ma od neho vzdialila a to čisto subjektívne preto, že som skrátka iný človek ako James. Ide o vydarený nezávislý film, kde mi ale na konci chýbala nejaká tá skutočná katarzia. Taktiež je od začiatku zrejmé, kam film smeruje, čo ale nemusí byť na škodu veci, od začiatku je totiž jasné, že na melodrámu sa tu nikto nehrá. Dilema s hodnotením, vzhľadom na hore uvedené subjektívne dôvody dávam za silné tri. ()
Píšu ještě zatím hodně za tepla. Ten film mám pořád v hlavě a nechce se mu ven. Pravděpodobně půjdu ještě nahoru, ale to až po dalším zhlédnutí. Stává se mi to málokdy, ale určitě v nejbližší době, sám nevím proč, je to jen takový pocit. Prostě ho musím znovu vidět a prožít. Zatím lepší čtyři... ()
Intenzivní studie vztahu syna a matky stojí na hereckých výkonech Christophera Abbotta a Cynthie Nixon a kameře Mátyáse Erdélyho. Přestože mnohé scény byly velmi silné, jako celek mě to moc nevzalo. ()
James je komplikovaný chlapec. Buď vplyvom okolností, v ktorých vyrastal, alebo to má skrátka v povahe. Do života mu prídeme na malú chvíľu, práve keď sa všetko ešte viac komplikuje, topí sa v tom, odmieta pomoc ... veď on je OK, zvládne to. Chvíle medzi Jamesom a jeho matkou Gail boli fantastické, boj s chorobou bol veľmi skutočný ... nemám, čo by som vytkla, nádherne smutná a naozajstná vec s priliehajúcou hudbou! A Abbott? .. nechce sa mi veriť, že je to Jeremy z Hello I Must Be Going - ohromný posun vpred. ()
Jestli si na film vyhradíte čas záleží na vaší toleranci na další film o tom, jak je to pro chlápka těžké, když má pílliš mnoho pocitů. Hrdina ve věku mileniála je zavřený v malém temném pokoji bez vzduchu. Tato charakterová studie vyvolává víc emočního adrenalinu než je její dramatická stavba. Hrdina má hudební vkus jako jeho generace - přednášení hrubé poezie o drogách a životě na ulici neboli rap a hip-hop. Hnus. ()
Zrána v baru, dopoledne pro změnu... zase v baru, tedy v gay(sic!) baru, samozřejmě - a máme tu přežívací typ z iGenerace, kolikátý už... Jen další nahlédnutí pod pokličku poločasu rozpadu tradičních hodnot, proto netuším, co mě mělo oslovit na rozvrácené rodině s evidentním pochybením v matčině výchově, to snad všichni víme, máme to denně na očích... a že nakonec hošíček vzbudil nějakou tu lítost, tak to je teda fakt pecka! Když už se chce někdo probírat morálním marastem, který nám zbyl z primární jednotky společnosti, ať tedy předloží relevantní příčinu následků, namísto bezpředmětného rochnění se v důsledcích. Co jako? A že jste to vy, trochu si zavěštím a dodám pointu - sice úplně netuším, jakým směrem se bude nesympatický James ubírat, ale role milujícího otce v pařížském bytě jeho cílem určitě nebude (leda by měla matka hodně vysokou pojistku), je už totiž vcelku neodvratně lapen do osidel svého mizerného životního stylu. Ohledně zpracování - kamera vlezlá až obtěžující a na hudbu si nevzpomínám, takže jasno... a komu že to mělo být dvacet? Ale jděte! Jen Cynthii Nixon se ta rakovina dala skutečně věřit. ()
Nenápadný snímok má síce jednoduchý príbeh, ale hovorí o veľkých veciach. V mnohom depresívna rodinná dráma je natočená bez zbytočného pátosu a to sa pri podobných filmoch cení. Za zmienku stoja aj herecké výkony. ()
James White má na víc než na klasický cancer-plot, ačkoli i ten ovládá s bravurou a v druhé polovině jím otevírá záběr i pro druhého člověka, skrze což demonstruje svou coming-of-age proměnu. Bezchybným tahem bylo zlanaření kameramana Saulova syna, který formálně zpracovává podobnou psychologii protagonisty, tedy uzavření se před světem, který je pro něj příliš hostilním, nepochopitelným a opovrženíhodným. Což je asi docela depresivní, kdy jeden z těch filmů se odehrává v Osvětimi a druhý v současném New Yorském Upper Eastu. Klíčová je pro to úvodní scéna, ve který se vyřízený James motá po klubu, kde se snaží překrýt agresivní rap sluchátky, ve kterých mu prozpěvuje Ray Charles, nicméně jakkoli v tom na chvíli najde klid, rap se začne opět vracet s vyšší intenzitou a přebrat kontrolu. Stejně jako James White, žijící ve světě, hledající klid sám v sobě, neustále pod útokem vlivů vnějšího světa. Tahle realistická verze Henry Chinaskiho pro 21. století bez sympaťáckého bonvivánství, neustále doprovázená únavou, pokašláváním a agresivní apatií si zaslouží více pozornosti. ()
Christopher Abbot hrál skvěle a rozhodně to neměl snadné. První prvek, který mě zaujal je ten, že zde absentují střihy. Jsou zde opravdu dlouhé záběry a mě se hrdina zaryl pod kůži, protože kamera byla fakt blízko u těla a projevovat emoce do kamery delší dobu bez výdechu určitě není nic snadného. Navíc si podobnou situací procházím. Nebudu zde spoilerovat svoje trable, ale k hrdinovi mám blízko. Jen mi občas přišlo, že scénář zbytečně tlačil na pilu. Jinak nechybí ani příjemná hudba, dokonalá minimalistická atmosféra a výborné dialogy. Nejlepší scéna je rozhodně v koupelně, kdy má Abbot dlouhý monolog ke své matce. I na slzy z mé strany došlo. Pouze závěr mi přijde takovej nejasnej a něco tomu chybělo, nějakej ten hlavní prvek, cíl, ke kterému by se film hnal, či přesah. Přesto si myslim, že Abbot je kvalitní herec a John Mond suprovej režisér, kterej je schopen napsat i ideální scénář. Film je zcela civilní a Cynthia Nixon mi bylo skutečně líto. ()
Když vám umírá osoba blízká, není to jednoduché sledovat. Právě s tím se potýká hrdina, který celý život žije s matkou, fláká se, i když by měl na víc. Jednoduše ale není schopen najít tu správnou cestu. Dobře zahráno, s celkem silnou depresí, ale tak nějak máte clu dobu pocit, že tohle může život přinést. ()
Oukej, jméno Christopher Abbott si zapisuju do kolonky se štítkem "sledovat". Na podobnou mizérii musí mít člověk náladu, ale když se mu to trefí do toho správného mentálního rozpoložení, vsákne ho to jako houba. Scéna v koupelně je top. Na tenhle znepokojivý kousek budu vzpomínat ještě nějakou dobu. Skvěle zahráno i nasnímáno. ()
Reklama