Režie:
Juraj HerzKamera:
Stanislav MilotaHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Rudolf Hrušínský, Vlasta Chramostová, Jana Stehnová-Čechová, Miloš Vognič, Ilja Prachař, Zora Božinová, Eduard Kohout, Jiří Lír, Dimitrij Rafalský (více)Obsahy(1)
Film Spalovač mrtvol natočil režisér Juraj Herz podle stejnojmenné novely Ladislava Fukse. Jeho hrdina - zaměstnanec krematoria, je člověk nenormální, zatížený svým povoláním, psychopat a maniak, posedlý představou člověka jako mrtvoly a její přeměny v prach a popel. Člověk takto duševně narušený se dá pak snadno svést zrůdnou fašistickou ideologií k těm nejstrašnějším činům: zradě národa, ke kterému se dosud hlásil, udavačství, vraždám a spolupráci na masovém vyhlazování lidí. (Bontonfilm)
(více)Recenze (1 657)
Velice osobitý snímek, škoda, že právě jeho mistrovství znemožnil režim několika členům štábu další rozvoj kariéry. Neuvěřitelně působivý psychologický horor, v němž Hrušinský podává otřesnou výpověď o eleganci lidské zrůdnosti a síle ideologie. Kameraman užíval efektu tzv. rybího oka, který povýšil i tak neuvěřitelnou sílu snímku na druhou, bravo! / UPDATE 2017: Při příležitosti uvedení filmu v Letním kině jsme připravili krátký stylizovaný komentář k snímku, který můžete zhlédnout zde. ()
"Dáš si rakvičku, nebo věneček?", aneb proč si při vstupu do cukrárny téměř pokaždé vzpomenu na toto děsivé, vynikající dílo Juraje Herze. Švejkovská vlídnost Rudolfa Hrušínského je tatam a "Hrůša" stvořil fašizoidního psychopata tak působivě, až z toho jde mráz po zádech. Hej, pánové z ČT, co takhle dát po dlouhých letech reprízu? ()
Úžasný filmový zážitek ve všech směrech. Ale dvě věci mě naprosto hypnotizovaly - jednak Rudolf Hrušínský a jednak kamera. S velkou pravděpodobností brzy změním žebříček svých nej filmů... ()
Totální psychologický snímek staví na životním výkonu Rudolfa Hrušínského, který se na oněch 95 minut stal oním omezeným človíčkem, z jehož činů a mluvy pramení všechen ten děs, který neurčitě cítíte. Když k tomu přidáte úžasnou Vlastu Chramostovou, šílené pojetí kamery Stanislava Miloty a zcela a naprosto psychotickou hudbu Zdeňka Lišky, ještě rádi uvidíte pana Kopfrkingla odjíždět tam do dáli, do světa kde už nikdo nebude trpět...nejsilnější tuzemský film, jaký jsem viděl, a dost možná že nejsilnější vůbec. ()
„Spasím je všecky!“ Narušená doba přeje narušeným myslím. Herzův psychologický horor je možná ještě působivější než Fuksova předloha, která mohla být doplněna o nové motivy i díky úzké (a dva roky trvající) spolupráci režiséra a autora předlohy na scénáři. Finální podobu filmu s nimi od začátku utvářel i kameraman Stanislav Milota, což vysvětluje vzácnou semknutost obrazové a literární složky nebo plynulost asociativních přechodů mezi scénami, kdy děj či proslov začínající v jedné scéně často nerušeně (jako nepřerušovaný tok slov) pokračuje ve scéně další, odehrávající se v jiném místě a čase, případně se také změní adresát pronášených slov (někdy je těžké odlišit, zda Kopfrkingl mluví sám k sobě či k jiné postavě). ___ Absolutní kontrola nad prostorem a časem a později také nad životy vedlejších postav (které si od začátku „přivlastňuje“ tím, že pro ně vymýšlí jiná jména) tím pádem náleží Kopfrkinglovi, jehož vyšinutou mysl nikdy neopouštíme. Protagonistovo zkreslené vnímání reality je patrné od prologu v ZOO, v němž vidí své děti zavřené v kleci pro divou zvěř (podobně pohlíží na ostatní zaměstnance krematoria, vyjma Dvořáka a Podzimkové nositele zvířecích příjmení: Fenek, Zajíc, Beran, Vrána). Vyhrocená subjektivita se během filmu projevuje množstvím velkých detailů odpovídajících fetišům hlavního hrdiny (ústa, ženské zátylky), náhlými prostřihy (např. do Kopfrkinglovy oblíbené, stejně jako on spořádané a čisté koupelny), sugestivních záběrů širokoúhlými objektivy s velkou hloubkou ostrosti nebo „rybím okem“ (předzvěstí tohoto deformovaného vidění skutečnosti je odraz rodiny ve vypouklém zrcadle na samém začátku filmu), švankmajerovským zesílením zvukových efektů, rapidmontáží těkající po různých objektech Kopfrkinglova zájmu (smuteční rámečky pro zákon o kremaci, Fenkova sbírka motýlů, fotografie árijských krásek), hudbou rozeznívající se v momentech Kopfrkinglova (sexuálního) vzrušení při řešení záležitostí kremačního charakteru. ___ Za nejobjektivnější lze považovat úvodní titulky s „roztrhávanými“ obličeji, předjímající rozdvojení Kopfrkinglovy osobnosti, založené od začátku na řadě rozporů: Čech s německým jménem, asexuální domácí prostředí x navštěvování bordelu, kde Kopfrkinglovu oblíbenou prostitutku hraje stejně jako jeho manželku Vlasta Chramostová... s Kopfrkinglovou nelidskou, třebaže jen zdánlivou vyrovnaností - viz např. kompulzivní potřeba česat druhým, mrtvým i živým, vlasy, stále obtížněji skrývaná fascinace sexem a násilím, zvyšující se neklid (a s ním i tempo vyprávění - viz uspěchaná snaha zabít Zinu) - pak kontrastuje neurotický manželský pár ztvárněný Menšíkem a Myslíkovou, nejnápadněji svými komickými výstupy narušující vážnost film, jehož humor je jinak mnohem decentnější (oba dva navíc společně s tajuplnou dívkou v černém a některými opakujícími se replikami, jmény a gesty zajišťují pravidelný rytmus vyprávění). S Kopfrkinglovým kultivovaným, jazykově vytříbeným projevem v neměnném rytmu, pak ostře kontrastuje stupňující se zvrácenost jeho myšlenek. ___ Psychologická studie člověka, který v nacistické ideologii najde podloží pro svou fascinaci smrtí a reinkarnací, patří k nejděsivějším československým filmům také zásluhou natáčení ve skutečných krematoriích (jejichž provoz nebyl zcela přerušen), kongeniální hudby Zdeňka Lišky a minuciózního herectví Rudolfa Hrušínského coby velkého přítele žehu a jednoho z typických maloměšťáků, jejichž sebezahleděnost, úslužnost a omezenost přispěly k nástupu a udržení nacismu (ne náhodou Kopfkinglův proslov na manželčině pohřbu, tedy poté, co definitivně ztratí kontakt s realitou, připomíná projevy Hitlera). Vzdor množství brutálních mordů, k nimž v závěru filmu dojde, je Spalovač mrtvol zároveň mrazivě vtipným filmem. Jak psali dobové kritiky, „smích se mísí s pocitem nevolnosti“, „satirický obsah pozvolna houstne do polohy groteskně sešklebeného hororu.“ ___ Spalovače můžeme vztahovat k době, kdy se odehrává, případně k době, kdy byl natočen (srpen 1968), vzhledem k omezení vyprávění na hledisko jednoho člověka, kterému širší souvislosti unikají, ovšem vypovídá především o nadčasovosti zla, které se vzhledem ke své banální podstatě (a Kopfrkingl skutečně je banální člověk) může objevit ve kterékoliv době (viz také „Peklo“ z Boschovy Zahrady pozemských rozkoší v předposlední scéně filmu). Film, který nepřestane být aktuální a nad jehož genialitou nepřestanu žasnout. 100% Zajímavé komentáře: sportovec, Nick Tow, Marthos, NinadeL, dcierny, Offret, see_sawandrew , maarr, Jankyč () (méně) (více)
Ve své zrůdnosti naprosto nádherný film. Rudolf Hrušinský vás svým hereckým výkonem spalí jako mrtvolu. Nemůžu si pomoc, ale Kopfrkingl tu svou práci v krematoriu vzal pěkně od podlahy. Morbidka za čtyři rakvičky éééé teda hvězdičky. ()
Geniálny film. Zrejme najlepší český film vôbec. Oproti tu predvedenej práci s kamerou, dynamickému strihu a nápaditým prechodom medzi scénami (postava sa obzrie za hlasom, ktorý už znie z iného miesta a času) je všetko, čo dnes vzniká v tunajšej kinematografii, nudné, ťažkopádne a úbohé. A Rudolf Hrušínský? Anthony Hopkins by sa z neho zosypal. Do maličkej urničky. ()
Pro silné jedince ()
Něco neuvěřitelného! Kdo neviděl Rudolfa Hrušínského v tomhle, tak jako by jej ještě neviděl nikdy hrát. On tady totiž předvádí vysokou školu, co vysokou školu, přímo Oxfordskou univerzitu hereckého mistrovství. Vpodstatě se dá říct, že celý příběh je postaven jen na jeho neskutečných hereckých schopnostech. Ale to je samozřejmě míněno jen s nadsázkou. Ostatní herci jsou nepochybně taky skvělí a také scénář a režie jsou excelenetní. Bravo všem zúčastněným. ()
Naprosto destruktivní záležitost, u který se neobejdu bez pořádné řádky nervů, protože Rudolf Hrušinský hraje tak dokonale, že strach jít z něj by ještě bylo hezké, ale tady je to ještě něco více. Ten film se promítal v Holandsku a lidi se tomu neskutečným způsobem smáli, když film promítali v Itálii, prožívali to na plátně jako ten nejkrutější horor, který kdy vůbec viděli, protože spalovat mrtvoly při premiéře v té době bylo zakázané a diváci z toho museli mít noční můry, ale když se film promítal tady, byl z toho každý šokovaný. Spalovač mrtvol je dost možná nejlepší český film v celé historii česko-slovenské kinematografie, ale já musím potvrdit, že českých filmů, a pětihvězdičkových existuje přeci jen více, i když čtyři hvězdičky tady jsou také hodně silné, jsou hlavně proto, že ten film nepřináší nic dobrého. Je to vlastně velký herecký koncert Rudolfa Hrušinského, protože zahrát někoho tak brilantně jsem snad ještě nikdy neviděl, nebo jsem nad tím minimálně po skončení filmu chvíli přemýšlel. Ze Spalovače mrtvol šel strach, ještě aby ne, tvůrci to prý točili proto, aby se lidi smáli, ale nakonec odvyprávěli tak zlý příběh, že černý humor zastřel celý ten příběh vlnou strachu. Mně se tento film líbil, tvrdím, že je to dost možná nejlepší český film, ale přesto dávám čtyři hvězdičky a na více se nezmůžu. Měl jsem z toho prostě tak zvláští rozporuplné pocity, kterým jasně vévodil Rudolf Hrušinský, ale taky fakt, že depresivní film, kde příběh jde od deseti k pěti stačí vidět jen jednou a víckrát už ne, a to je docela škoda. --- Dáš si rakvičku nebo věneček? ()
Nečakané sklamanie. Tento film ide naprosto okolo mojej chuti, prvú hodinku som si pretrpel a keď som si uvedomil, že už to pre mňa nemá zmysel tak som to radšej zabalil. Nehorázna monotónnosť po celý čas na mňa sršala a pokus o nejaký umelecký vizuál vyznel do prázdna. 12.miesto medzi najlepšími filmami na csfd sa týmto pre mňa stáva záhadou. ()
Co dodat? Tenhle film je velký! Velký díky Rudolfovi Hrušínskému, velký díky předloze Ladislava Fukse, kterou dokázal naprosto neuvěřitelným způsobem Herz přetavit do stejně sugestivní obrazové podoby. Celková stylizace a velmi uhlazené, pravidelné tempo vyprávění přesně zrcadlí nitro Romana Kopfrkingla, kde se všechno odvíjí v soustředných kruzích, kde se stále opakují tytéž věty a tytéž myšlenky a kde se postupně objevuje chorobná posedlost. Nejprve smrtí, pak i vlastní výjímečností. Nitro člověka, jehož celý svět je postaven na hře, na popírání skutečnosti a jejím přetváření v cosi bizarně pokorného, milého a uhlazeného, smrt (je-li provedena žehem) nevyjímaje. Hrušínský coby poloprázdná nádoba, postupně zaplňovaná jedem ideologie a přesvědčením o vlastní vyvolenosti je nelidsky přesvědčivý. Stejně tak celý Herzův film... Nejsugestivnější portrét šílenství člověka i doby, který znám. ()
Naprosto dokonalé a dábelské herectví Rudolfa Hrušinského. Jeho naprostý vrchol. Snad nikdy jsem neviděl lépe a věrohodněji zahranou roli od kohokoliv. Nikdy bych nevěřil, že se u českého filmu budu takto klepat a bude mi nabíhat husí kůže. Skvělé herecké výkony se základním kamenem jménem "Rudolf Hrušinský". Podle mě nejlepší film Juraje Herze. Mrazivá atmosféra se skvělou kamerou. Nejlepší český film!!! ()
Mistrovské dílo pana Herze. Nadevse cni naprosto neuveritelny vykon Rudolfa Hrusinskeho jehoz postava, kterou ztvarnuje je sama o sobe nechutne odporna a Mistr ji svym dechberoucim vykonem dokaze posunout jeste o notny kus dal. Nepamatuju se, pri kterem filmu mi mrazilo v zadech vic. ()
Scénář: Juraj Herz .. Silné! Opravdu silné kafe!! Božsky mile sadistický Rudolf Hrušínský předvádí nezapomenutelný herecký koncert. Výtečně temný příběh na jehož samotném konci přichází tak neskutečně mrazivé vyústění, zvláště když si domyslíte co by následovalo, nebýt to fikce.. Bravurní klenot (české) kinematografie. 100%. ()
Predpokladam, ze to zo mna robi filmoveho analfabeta a ignoranta, ale mne sa Spalovac mrtvol ani za mak nepacil. Bola som z neho frustrovana a unudena, na filme mi cez hudbu, kameru, absurdne postavy, zvratenost, morbidnost a nechutnost vadilo naozaj vsetko. Je mi to luto, ale nebudem sa tvarit inak, je to len film a videla som mnoho inych, lepsich, z doby pred a aj z doby po Spalovacovi. (Videne 07.08.2010) Edit: S odstupom casu este znizujem, nie je to fer voci filmom, ktorym som dala tri a pritom boli z mojho pohladu ovela lepsie :) ()
Dlouho jsem se po tom sháněl až jsem si předplatil od kabelovky HBO.A co hned první den nedávaj?Spalovače!Jestli bude někdy anketa o nejlepšího českého záporáka musí ho získat to Hrušínského Kopfrkingl.To je jak Radyo říká Oxford herectví.Kdyby to komančové(dnešní demoktati :o) nedali do starého dobrého trezůrku určitě by byl pan Hrušínský po celém světě a takový Hanibal by mohl jít k šípku. ()
Asi nejlepší český film vůbec s geniálním výkonem Rudofa Hrušínského. Jeho postava pana Koprfkingla je tak trochu šílená (jen menší nemoc z povolání). Výborná je ovšem i technická stránka filmu - až revoluční kamera a střih (střihá se tu opravdu dost často, a někdy je kamera v úmyslně pokřiveném úhlu). ()
Výtečný film, jenž opravdu předběhl svou dobu (v českých měřítkách). Rudolf Hrušínský - není co dodat. Výborná mrazivá atmosféra v průběhu celého filmu a řada skvěle vykreslených vedlejších postav (nepředstavitelně tupá a otravná Míla Myslíková nemá chybu:-)) jsou již jen třešničky na dortu. Filmu jistě (jako snad vždy) pomohla spoluúčast autora literární předlohy na scénáři. Ale asi nic pro slabé povahy, krev tam sice prakticky není, ale takováto silná psychologie leckdy vyděsí víc než naštvaný Freddy Kruger za zády:-). Fantastická kamera, ať už detaily na mistra Hrušínského, tak i rychlé střihy, něco vskutku nevídaného. Teď už opravdu vím, proč je Rudolf hrušínský tak chváleným hercem (i ostatní role máí samozřejmě velmi dobré, ale todle je výkon na dva oscary). ()
Rok 1968 a režisér Juraj Herz adaptující novelu Ladislava Fukse z roku 1967. Herz vzal Fuksovu knihu, společně s ním napsal scénář pro filmovou adaptaci, následně jí i natočil... a vypustil do světa jeden z nejlepších českých filmů všech dob! Spalovač mrtvol je něco naprosto geniálního. Je to už 51 let a člověku stačí ani ne 10 prstů aby spočítal kolik českých filmů se od té doby mohlo Spalovači mrtvol vyrovnat nebo ho dokonce v kvalitách překonat. V rámci českého filmového rybníčku je totiž Spalovač mrtvol něco tak univerzálního, neobvyklého a tak neskutečně bizarního až kouzelného. Spalovač mrtvol byl v roce 1968 něco skutečně nečekaného a výrazně obohatil historii českého filmu. Je to neskutečně depresivní podívaná, ne všem Spalovač mrtvol svou atmosférou a celkovým gradovaním příběhu sedne, vidět by se ale Spalovač mrtvol měl a to především kvůli tomu, že dokonalé předvádí jak gradovat s napětím. Herzovi tehdy ještě v roce 1968 do práce komunističtí dramaturgové nemluvili a tudíž si Herz mohl do puntíku natočit co chtěl. Herzův rukopis jde vždy poznat u jeho filmů snadno a jestli by se dal přirovnat k nějakému zahraničnímu filmaři tak někoho určitě trkne Alfred Hitchock. Stejně jako Hitchock si Herz vždy především zakládal na mrazivé atmosféře a sem tam i morbidnímu humoru. A tyhle faktory k Spalovači mrtvol sedí jako prdel na hrnec. Od úvodní scény a následných stylových úvodních titulcích (na těch si Herz potrpí viz. Morgiana) je jasné, že divák vidí něco nevídaného, zcela neobyčejného a především hodně zvláštního. A taky parádního. Spalovač mrtvol je mistrovská filmařina v tom nejlepším možném smyslu. Herz totiž dokáže dodat tu nejlepší plně horrovou atmosféru. Hlavní hrdina pan Kolfrkingl od začátku působí tak trochu zvláštně, člověk by mu ale vlastně toho milujícího a věrného otce rodiny. Čím více ale pana Kolfrkingla poznává v průběhu filmu, tím více je mu jasné, že nic není tak jak se zdá. A pan Kolfrkingl nepřestane překvapovat. Rudolf Hrušínský podává jako Kolfrkingl naprosto parádní výkon, který bych v klidu zařadil do seznamu TOP hereckých výkonů všech dob a i ten jeden Oscar by byl možná pro Hrušínského málo. Hrušínský dokáže působit jako hodný tatínek od rodiny, zároveň ale dokáže skvěle zahrát onu svou děsivou zrůdnou polovinu schopnou věcí na které většina lidí nemá žaludek. Herz s Fuksem ale zároveň zvládnuli skvěle vykreslit i mnoho vedlejších postav kde má každá dána svou jasnou charakteristiku a jsou od sebe snadno rozeznatelné. Manželský a zdánlivě dějově nedůležitý pár v podání Vladimíra Menšíka a Míly Myslíkové jsou toho ideálním příkladem. Tohle ale není film, který stojí jenom na hereckých výkonech nebo klasicky šíleně stylizovaném Herzově vizuálu. Staví se tu i kamerovém postupu kde (letos zesnulý) Stanislav Milota často používá rybí oko a nadhazuje divákovi jeden moneyshot za druhým, film dokáže vyděsit i pouhými zvuky a především má famózní střih! Střih, který většinou sází na to, že jede jedna scéna, pan Kolfrkingl mluví monologem pořád ve stejné póze a najednou se ocitneme v další scéně aniž bychom o tom zpočátku měli tušení. Kouzlo střihu využito na maximum a dokonale! A boží je i soundtrack Zdeňka Lišky ze kterého sice mrazí stejně jako z výsledného filmu ale poslouchá se opravdu skvěle. Především je ale na filmu geniální sledovat a poslouchat jak pan Kolfrkingl vnímá svět. Pan Kolfrkingl je fanouškem knihy o Tibetu a rád z ní předčítá. Věří na reinkarnaci a jakožto pracovník krematoria věří, že kremace je obřad pro očištění a osvobození duše po kterém dojde v reinkarnaci. Pan Kolfrkingl tak věří, že kapři, kteří jsou během vánočních svátků zabiti pro štědrovečerní večeři se vrátí v novém těle. Zároveň ho napadá myšlenka, že jeho kočka Roxana už možná kaprem byla a reinkarnovala se jako kočka. Pan Kolfrkingl je onou myšlenkou reinkarnace až posedlý a tudíž smrt nebere jako kdovíjak vážnou věc, protože dle něj reálně nejde o konec cesty ale o očištění duše a začátek cesty nové. Zároveň se ale odehráváme v 30. letech a pan Kolfrkingl je veteránem 1. světové války (k 2. světové válce ještě nedošlo, proto se označuje jen jako Velká válka). Hned krátce po začátku filmu zjistíme, že Kolfrkingl a jeho přítel podporují Adolfa Hitlera a jeho nacisty. Háček je ale v tom, že Kolfrkinglova žena je částečně židovka a tím pádem i jejich děti. A to je trochu problém, protože Hitler věří v čistou rasu. A právě zde když už divák ví jakých věcí je ve skutečnosti Kolfrkingl schopný a divák ví, že s ním něco není pořádku čeká co se stane dál. A divákovi se tomu skutečně věřit nechce i když to Kolfrkingl vše ve své hlavě vlastně dost pravděpodobně myslí dobře Pan Kolfrkingl totiž chce svůj Tibet. A jako svůj Tibet začne vnímat svět čisté řasy. Zároveň zvažuje možnost, že by on sám mohl být reinkarnací Dalajlámy. A i když má svou rodinu skutečně rád, čistý svět a jeho Tibet je pro něj ve finále přednější. Ale i když už víme, že pan Kolfrkingl není čistá duše, za cizí sukni nejde daleko a je naznačeno mnoho věcí, ve finále se tomu co se v posledních 30 minutách stane věří divákovi fakt těžko... Spalovač mrtvol není možná film pro každého, rozhodně se ale jedná o ukázku dokonalé filmařiny a především skutečně o jeden z nejlepších českých filmů všech dob. A Rudolf Hrušínský by si mohl na místě podat ruku s Anthony Hopkinsem z Mlčení jehňátek. Čistokrevný filmový art, který by se neztratil ani v zahraničí a dost možná to i mohl dotáhnout v roce 1969 na Oscara za nejlepší zahraniční film! () (méně) (více)