Režie:
Yorgos LanthimosKamera:
Robbie RyanHrají:
Olivia Colman, Rachel Weisz, Emma Stone, James Smith, Mark Gatiss, Nicholas Hoult, Basil Eidenbenz, Anthony Dougall, James Melville, Timothy Innes, Joe Alwyn (více)VOD (4)
Obsahy(2)
Na začátku 18. století vládne Velké Británii královna Anna (Olivia Colman), poslední z rodu Stuartovců, která se do historie zapsala spíše neslavně. Je plachá a přehlížená, trpí bolestivou dnou a není příliš vzdělaná, což z ní činí perfektní oběť manipulátorů. Její jedinou oporou v životě je lady Sarah (Rachel Weisz) a jejich vztah postupně přerůstá až do jakési milostné symbiózy. Sarah se díky tomu dostala do nejvyšších kruhů britské aristokracie a za nejistou královnu prakticky vládne. Zpoza královnina trůnu činí všechna důležitá rozhodnutí ohledně chodu státu a probíhající války o španělské dědictví. Zároveň si svou pozici ostře střeží a nikoho, kdo by se pokusil královnu ovlivnit, k ní nepustí. Podcenila jen svou sestřenici Abigail (Emma Stone), která na dvůr přijela prosit o práci služebné poté, co její rodina zbankrotovala. Sarah ji z lítosti přijala. Netuší však, že by ctižádostivá Abigail mohla ohrozit její roli královniny favoritky. Zatímco tedy Abigail díky oblibě panovnice rychle stoupá společenským žebříčkem, od Sarah se začíná přízeň odvracet. A to nemůže zůstat bez odplaty. (Cinemart)
(více)Recenze (428)
„Je nutné se v tom ráchat? Důstojnost je to jediné, co chrání člověka od šílenství.“ - „Občas si trochu zábavy zasloužím.“ A že si Sarah té zábavy užila až do posledního doušku…Po pouze průměrném Zabití posvátného jelena jsem od Lanthimose doufal ve zdařilejší kousek a ten přišel. Všemožné manipulace, intriky, naschvály…boj sestřenic o královninu přízeň mě dost bavil. Ostatně, všechny 3 aktérky se pořádně vyřádily a každá z nich byla výborná. Co do „ujetosti“ mi Favoritka přišla asi jako Lathimosův nejnormálnější film (z těch, co jsem prozatím viděl), ačkoliv pár podivností si pro diváka přece jen připravil. Zklamal mě ovšem „osud“ kompromitujících dopisů, kdy se 1 z postav zachovala hodně v rozporu s tím, jak ji celý film divák vnímal, a já jí to ani za mák nevěřil. A životopisnou věrnost jsem v tomhle případě opravdu neřešil. Podoba konce mě mírně překvapila a i kvůli němu Favoritce přiklepávám zasloužené 4*. „Abigail, když zapomeneš nabít kulku, pistole vypálí, vydá ránu, ale náboj nevystřelí. Je to báječný žertík. Souhlasíš?“ ()
3,5* ()
Byl to myslím Napoleon, kdo řekl, že ženy mají dvě velké zbraně: líčení a pláč. A že je naštěstí nemohou použít obě současně. To u dvora poslední Stuartovny se jako nástroj manipulace hodí i mrštný jazyk.. Širokoúhlé záběry, rybí oko a hra se stíny, tmou a ohněm jako zdrojem světla měly obehnat plotem tenhle dekadentní zoopark, kde pobíhají kachny, králíci, nadržené opice a především dvě mazané lišky, které kromě holubů mají políčeno i na jednoho chromého jezevce. Motivy se opakují, trio dam se překonává (především Olivia Colman) a historická akurátnost uhýbá z cesty potřebám bizarnosti. Škoda, že nejkonvenčnější Lanthimos nebyl ještě více konvenční, pak by to třeba bylo i překvapivé.. ()
Řecký král bizáru moudře umírněn, aby jeho náklonnost k dekadentní nabubřelosti sloužila konečně příběhu a ne samoúčelnosti. Stylová lahůdka o prověřeném tématu s trojlístkem vrcholně manipulativních vagín. ()
Manýristická bezobsažná nuda, explicitní a ničím originální obsah, beze smyslu zneužívané rybí oko, z něhož akorát bolí hlava. Když proti sobě stojí dvě postavy v komnatě a vedou (už zase) rozhovor, stejně tuctový jako kterékoli jiné dvě postavy předtím nebo potom, nepochopím, proč si mám zrovna v tu chvíli kvůli vypouklým stěnám a zakřivení připadat, jako by stály v lodní kajutě. Je to zbytečná maškaráda, která tematicky využívá módního trendu filmů o intrikách u dvora a protože nemá co nového k tomu říct, strhává pozornost na formu. *** Lanthimos mě svého času naprosto očaroval svým co do tématu, vedení herců i neúprosného dotažení dějové a významové linky do krutého finále, sociální filmovou scifi Humr. Ale ani předtím ani potom už se nikdy neprojevil jako svrchovaný tvůrce, a jeho tvorba vždycky na jednu nohu kulhala - neotřelé téma zpracovával příliš mechanicky a jendoplánově. Favoritka je oproti Humrovi opačnou výjimkou - v tom, že kulhá na obě nohy. *~ ()
Protivný sprostý holky z 18. století. Opulentní podívaná, která je zákeřná, ale proklatě zábavná. ()
Yorgos Lanthimos rozhodně není můj oblíbený režisér. Sem tam si ale rád dám nějaký bizárek a tento Řek byl zárukou jeho dodání. Takhle jsem si třeba docela dost užil Zabití posvátného jelena. Jenže pak je tu Favoritka, která se, zejména díky tomu, že si Yorgos výjimečně scénář nenapsal sám, drží hodně při zemi. Někdo říká, že toho bizárku tu je přece jen více než v podobném Mary Queen of Scots, ale já do toho lesbické uspokojování nepočítám. Takže pro mě zklamání, místy jsem se i nudil. Nebýt Emmy Stone a opětovné touhy vidět všechny hlavní oscarovky, bych i film vynechal, což mohu soporučit většině ostatních, jež náhodou zabloudili na tento profil. Ti ostatní už jej viděli...a evidentně jim to sedlo více než mně..5,5/10 ()
Pompézní, nabubřelá a na výsost skvostná podívaná, která oproti obdobně filmařsky zvládnuté Niti z přízraků (záměrně nesrovnávám s ostatními snímky od Lanthimose) neztrácí ani na moment na svém tempu, aby vás v samotném závěru uvrhla do temnot poměrně depresivním vyústěním celé "politické" i sociální hry. Herecky si divák vychutná hlavně excelentní výkony čtyřlístku hlavních postav, do kterého mimo Olivie, Rachel a Emmy řadím i zajímavou postavu Nicholase Houlta, který zastává asi nejvýraznější mužskou roli. Dokonale sepsaný scénář a precizní filmové řemeslo navíc podtrhuje i delikátní humor, jež je důmyslně doplňován zdánlivě dobovou hudbou (například hudba, která běží při závěrečných titulcích je toho zářným příkladem). Rozumím tomu, že film asi nesedne úplně každému. Do jisté míry totiž záleží i na tom, jakým směrem se ubírá váš styl humoru, nebo kam až sahají hranice vaší mírné zvrácenosti. Celé je to totiž ve své podstatě hodně absurdní. Není tedy absolutně žádným překvapením, že si britská The Favourite zcela zaslouženě obdržela i nespočet nominací na Oscara. ()
Řecký režisér Yorgos Lanthimos a bizarní a velmi křehké vztahy zase trochu jinak. První půlhodinka je skvostná. Nerozhodná, fyzicky i psychicky zlomená, dětinská a náladová královna Anna, poslední Stuartovna, se zásadními kroky věří rádkyni i přítelkyni na intimní chvilky Rachel Weisz. Mají spolu velmi intenzivní a netradiční vztah. Nabourá ho až ctižádostivá sestřenice Emma Stone, která nejprve dostává rákoskou coby obyčejná služebná, ale svou pílí si chce taky kousek koláče ukousnout. Jenže dosavadní rádkyně (vládkyně) se nehodlá o přízeň s nikým dělit. Od Lanthimose je to zatím nejméně ujetá šílenost, do pokřivené lidské společnosti ale rád dál pálí ostrými. Navíc s velmi dobrou kamerou, kupříkladu s využitím efektu rybího oka. Královský dvůr je prohnilý, mezi postavami to sympaticky jiskří, pánové jsou tu za nadržené podivíny, dámy za vypočítavé mrchy. Jenže pak se to nějak zlomí a nevraživost mezi oběma ženami začíná nudit. Řecký mistr bizarnosti jakoby vyměkl, nikdy nejdeme úplně na dřeň, místo šokování přichází v druhé polovině až takové monotónní pojetí. Krutost a syrovost, stejně jako kroky ve spojitosti s opojení mocí se nabízely. Emoce mi chyběly, provokativní humor zrovna tak. Vlnu tentokrát nejpřístupnější Lanthimos neudělal. Koutky necukaly. Škoda. Oceňované herečky samozřejmě fajn, ale do vzduchu z jejich výkonů určitě neskáču. 70% ()
Je mi líto, ale prakticky až do konce jsem se nedokázal naladit na tu správnou vlnu, abych si Favoritku užil. Všechny tři herečky sice hrají skvěle (grimasy Emmy Stone versus kamenná tvář Rachel Weisz), jenže k čemu to je, když jsem co chvíli v údivu krčil obočí nad tím, jaká bizarnost se na plátně právě odehrává, a říkal jsem si, co je se mnou špatně, že mě ten překvapivě laciný humor nerozesmívá jako zbytek (respektive část zbytku) sálu. Působivě podivná kamera mi připomněla filmy Juraje Herze (hlavně rybí oko je jako ze Spalovače mrtvol), nicméně zážitek příliš nevylepšila. Už asi po hodině se mi film zdál příliš dlouhý a ačkoliv mě zajímalo, co se stane dál, vlastně se nestalo nic, co bych nečekal. Škoda. ()
Chlapi mají pěsti, nože anebo sekery. A většinou si všecko vyříkaj o dost rychleji. Ženským k ovládnutí světa úplně postačí intriky. ()
Lanthimosovi to v "mainstreame" svedci. Forma tu totalne prebila obsah, ale komu by to vadilo pri filme tak uzasne nasnimanom, zostrihanom, ozvucenom a zahranaom? Realizacne skvostne osetrena komorna zalezitost o velmi smutnych ale zaroven velmi vtipnych veciach. Ak to v lubovolnej kategorii siahne na Oscary, bude to cena zasluzena. 9/10 ()
V Raném novověku se odehrává pozoruhodné drama dvou žen o přízeň Anglické královny. Musím uznat že s přibývajícím časem mě tato černohumorná komedie solidně bavila. Co vše dokázala Abigail vymyslet, zintrikovat, nahrát aby porazila svou sestřenici. A z toho plyne poučení pro ženy, nikdy nepodávej pomocnou ruku své sestřenici, která nemá co ztratit. Herecké výkony jsou jedním slovem úžasné a Yorgos Lanthimos se začíná blýštit stále víc a víc. Pomalu jej začínám považovat za následníka trůnu, na kterém se dlouhá desetiletí vyhříval Stanley Kubrick. 70% ()
Po všech směrech zklamání a 3* jsou snad jen z milosti za historickou předlohu. Autenticita či historicita je tu však nulová a celkové pojetí tristní. ()
Historické drama, to já můžu a když to ma trochu odlehčení. Proč ne.?! ()
Přistoupíte-li na Lanthimosovu svéráznou životní poetiku a stylistické choutky, bude pro vás Favoritka dost možná nejzábavnějším filmem roku. Přestože rozčlenění do kapitol a některé obrazové deformace vyvolávají dojem pofidérnosti, tak absurdní vygradování konfliktu, hra s prostředím a osvětlením, herecké výkony a hudba jsou natolik dobré, že film plyne skoro stejně suverénně, jako kdyby ho kormidloval sám Kubrick. Je moc fajn, že v éře hollywoodského feminismu se bude prát o tolik oscarů snímek, v němž jsou ženské postavy buď nevzdělané a nerozhodné nebo nesnesitelné manipulativní mrchy. 85% ()
Občas mne opravdu zaujme, jak dokáže nějaký režisér natočit fantastickou historickou záležitost o zemi, která je vším na míle vzdálena krajině jeho původu. Lanthimosovi se to opravdu podařilo a já jen musím uznale pokývat hlavou. Film nás přivádí na dvůr anglické královny Anny Stuartovny (1665 - 1714). Tato královna to opravdu neměla lehké. Zřejmě díky tomu, že její manžel byl nakažen syfilisem, zemřelo jí všech jejích 17 dětí, do toho válčila se Španěli, tradičně s Francouzi a doma krotila nesváry mezi politickými frakcemi toryů a whighů. Je tedy nasnadě, že potřebovala spřízněnou duši. Historicky se ví, že jí byla Sarah Churchill vévodkyně z Marlborough (Rachel Weisz) a posléze Abigail Masham (Emma Stone). Ta po svém příchodu ke dvoru záhy nahradila vlivnou vévodkyni a stala se důvěrnicí královny. Jestli byla Anna lesbička, o tom vedou historici dodnes spory. Jejich důvěrná korespondence se Sarah sdělující si vzájemnou náklonnost nijak nevybočuje z tehdejšího způsobu psaní takovýchto dopisů. Film nás uvádí do děje ve chvíli, kdy Abigail bývalá lady, která přišla o šlechtický stav i čest díky otci, který prohrál majetek v hazardních hrách přichází na dvůr královny. Jako její sestřenka, žádá vlivnou vévodkyni o pomoc z její svízelné situace. Sarah ji přijme, ale na velmi podřadný post mezi chasu. Z pomocné v kuchyni se díky své inteligenci i sledování okolí a věcí co se na dvoře dějí dostává Abigail stále blíže královně. Vévodkyně Sarah to pozoruje, nicméně když si uvědomí skutečnou nebezpečnost sestřenky jež na první pohled budí dojem křehké dobrosrdečné dívky, je již v podstatě pozdě. Film rozhodně není komedií. Je to zcela jasné historické drama o mocenských intrikách na anglickém dvoře. Už dlouho jsem neviděl film s takhle skvostnou výpravou. Anglické baroko na vás z obrazovky doslova šlíchá. Ty exteriéry i interiéry byly naprosto úžasné o kostýmech nemluvě. Kamera mi zprvu štvala při těch panoramatických záběrech, kdy rohy obrazu byly zdeformovány, ale zvybkl jsem a posléze jsem ji naopak užíval při těch dlouhých průjezdech spojovacími chodbami zámku. Je pravdou, že od skvěle vystavěného napětí ke konci film lehounce ztrácí dech. I tak jsem si ho ale opravdu užil a stojí rozhodně za vidění. Pouštím z klece 4 ušáky! * * * * ()
S režisérem Yorgosem Lanthimosem mám podivný vztah- Vždy jsem sice oceňoval jeho řemeslné kvality, hned první film který jsem od něj viděl jménem Humr ale dodnes nemusím především kvůli jeho přehnané přechytralosti a snaze o to ukázat, že vzniká perfektní dílo o všem, které ve skutečnosti mělo až příliš děr a nefungovalo téměř vůbec jak mělo po všech stránkách. Trošku jiný šálek kávy poté byl další Lanthimosův film jménem Zabití posvátného jelena ,ten mi přijde mnohem lépe scénáristicky vykreslený, po stránce postav smysluplnější, s obstojným napětím a atmosférou, mrtvý posvátný jelen má ale zase problém v tom, že se začne po první půlce víceméně rozpadávat a působilo to na mně, že Lanthimos prostě nevěděl kudy kam. Na další Lanthimosův film jsem ale začal být zvědavější o trochu víc.... A vše to vyvrcholilo dnes: pátek 28. prosince, po náročným období trochu toho volna, jedinečná příležitost vidět nový Lanthimosův film Favoritka téměř měsíc dopředu v Lucerně. V 18:15 už sedím v sále v 11 řadě ve středu, pomalu čekám až se roztáhne plátno a Lucerna najednou film odpálí téměř bez reklam, takže nebyl čas si ani nějak srovnat myšlenky a šlo se rovnou na věc.... a ve výsledku dorazil film, který nejen strčí do kapsy Humra a Zabití posvátného jelena (a stane se tak Lanthimosovým nejlepším filmem, který jsem viděl!) ale, kterému budu přát na těch Oscarech co největší úspěch! Ani ve snu bych nečekal, že ve mně Lanthimosova novinka vzbudí takový pocit, mám ale pocit, že na vině je především ta věc, že na rozdíl od Humra a Mrtvého posvátného jelena scénář nepíše Lanthimos (ani jeho spoluscénárista u obou projektů Efthymis Filippou) ale scénáristická debutantka Deborah Davisová společně s Tony McNamarou. Ve většině je pak celý scénář prací právě Davisové a člověk by měl začít jí psané projekty vyhlížet, jelikož Davisová jako scénáristka dokáže to, že divák si zamiluje úplně každou postavu a dokonce i ty postavy, které by se měli divákovi z lidského pohledu jednoduše hnusit. A to není vůbec snadné! Budu se asi hodně opakovat, ale rozhodně se jedná o nejlepší, nejpromakanější a nejzajímavější Lanthimosův film od roku 2015. TA KAMERA! TEN STŘIH! TA VÝPRAVA! Nádherně se na to dívá, nádherně se to poslouchá a i když jsou Lanthimosovy trademarky hodně poznat, jedná se o hodně stravitelnější podívanou než v jeho předchozích kouscích. Hledáte ženskými hereckými výkony nejsilnější film roku 2018? Tak jste doma! Emma Stone je samozřejmě perfektní a Rachel Weitz na to dle očekávání pořád má, hvězdou filmu ale není ani Stone ani Weitz, nýbrž představitelka královny Anny Olivia Colman. Právě královna Anna je základním pilířem filmu a výkon Colman v této roli je zase srdíčkem celého filmu. V historii filmografie se jedná pravděpodobně o jeden z nejzajímavějších romantických trojúhelníků. Na rozdíl od postav z Humra nebo Zabití posvátného jelena mají postavy z Favoritky také perfektně vykreslený charakter, divák daleko více chápe jejich chování a cíle a především je miluje takové jaké jsou, i když jsou sebehorší. Vyhrožování, chrlení ohně nebo urážení jsou scénářem podány parádně a všechny tři herečky je dokáži správně odehrát. Problém je možná v tom, že stejně jako u Humra nebo Zabití posvátného jelena nedorazí to pravé ořechové uspokojivé finále po kterém by si divák řekl, že to jelo fakt do morku kosti a toto skutečně nečekal. Finální scéna má ale naproti tomu ve finále pořád své jedinečné kouzlo. A ne u humra nebo jelena, teprve u králíků dokázal Lanthimos natočit něco s opravdovým satyristickým přesahem. Zároveň se nestydím prohlásit, že se jedná o nejlépe zvládnutou lesbickou romanci co jsem měl možnost vidět. Čím víc nad tím přemýšlím, už teď za měsíc čichám alespoň 8 Oscarových nominací, konkrétně za scénář, herecké výkony Weisz, Stone a Coleman, výpravu, kostýmy, kameru a věřím i v procpání do kategorie nejlepší film. A nemám s tím vůbec problém! Právě naopak jsem ve finále z filmu příjemně překvapen a přeji mu v rámci možností ten největší možný úspěch. Úplného vrcholu u mně Lanthimos ještě pořád nedosáhl, má k němu ale rozhodně blíž než u jeho dvou předchozích projektů. Takže Yorgosi, Yorgosi co s tebou ty chlape? Jednou jsem ti dal za 1 z 5, podruhé za 3 z 5 a nyní si to dokázal uhrát na 4 z 5.... no nevím co s tebou chlapče. A už to mám, teď budu přát tvojí novince úspěch na cenách, ty si zatím po zásluze odpočiň a čekám, že do dvou let uvidím v kinech tvojí novinku, která snad bude mít blízko k Favoritce a možná jí i překoná. A vůbec by mi ty chlapče jedná řecká nevadilo, kdyby se ti zase trochu povedlo změnit žánr a natočit zase něco trochu jiného avšak s tvými trademarky. Ale ať se trademarky drží na uzdě jako u Favoritky! Tak do dvou let Yorgosi, zatím zdar! () (méně) (více)
Navdory tomu, o jakou ulítlou volovinu jde, je to dost možná nejrealističtější vykreslení života na hradech a zámcích vůbec. Aspoň já bych tomu teda věřil, že tenkrát se nosily tak velké sukně proto, že pod nima neustále někdo byl. Film trpí syndromem české hokejové reprezentace; slibný úvod, ospalý prostředek a závěr z povinnosti. Emča s Rachel mě celou dobu držely nad vodou, ovšem scénu, která měla potenciál přilákat další kámošky hvězdičky, bohužel nikdo nenatočil... (Vancouver, Kanada) ()
"What a cunt!" ___________ Lahodná kostýmní polívčička, kterou ale lze taky brát jako nonšalantní soft-porno a parodickej výsměch aristokracii. Yorgos Lanthimos měl vždy nehoráznou slabost pro erotický šmakulády a tímhle obscénním satirickým bizárkem z dob viktoriánské Anglie si prakticky splnil svý fetiše. ()
Reklama