Režie:
Jean-François LaguionieScénář:
Jean-François LaguionieHudba:
Pascal Le PennecObsahy(1)
Na konci léta ujel důchodkyni Louise z pobřežního letoviska poslední vlak. Rozhodne se u moře zůstat jen ve společnosti věrného psa a přežít do jara v záchranářské budce. Poetický, vizuálně podmanivý příběh režiséra J.-F. Laguionieho, kterého znají čeští diváci hlavně díky jeho animovanému snímku Obraz, získal na působivosti také díky hlasu, který osamělé Louise propůjčila francouzská herečka Dominique Frotová. (Febiofest)
(více)Recenze (18)
Krásně melancholické vyprávění o tom, jak smířlivý a svým způsobem kouzelný může být podzim života. Poetiku příběhu podtrhují jemné pastelové tóny barev, vkusná animace a duši lahodící hudba. Takhle v poklidu zestárnout za svitu hřejivých slunečních paprsků a ševelení mořských vln by vůbec nemuselo být špatné, obzvlášť když by stál po mém boku věrný psí parťák. (95%) ()
Krásný melancholický příběh o stáří a samotě. Hezky namalováno, krásně nasnímáno. Celou tu necelou hodinu a půl jsem se u tohoto animovaného filmu kochal a bylo mi u něj tak jako, lidsky, hezky. Tak moc hezky, že mě místy rozklombil k ospalosti. To ale v případě tohoto filmu není důkaz nudy, ale důkaz melancholické dokonalosti. ()
Životní rekapitulace s křikem racků a skřípáním mořského písku. ()
Paní Louisa u moře, nedobrovolně odsouzena k roční samotě, prožívá melancholicky smutné i poeticky příjemné chvilky na pobřeží. Příhody z jejího života se starým věkem v novém prostředí se prolínají zároveň s rekapitulací životného příběhu, vzpomínkovými útržky či snovými sekvenci (scéna z fiktivního soudního procesu na mě obzvlášť zapůsobila). Moc se mi líbily pestrobarevné animace, natolik, až se mi skoro nechce psát tohle cizí slovo. (Říkejme tomu namalované pohyblivé obrázky, jo? :)) Některé obrázky svými prchavými dojmy a nádhernou poetičností nezapřou francouzský původ a často i samy o sobě upoutávají pozornost, samotný děj střídá pestré nálady a nabízí různé příhody, takže dokáže být zajímavý po celou dobu, aniž by jeho poetika za 75 minut omrzela. Příjemná zkušenost se současným animovaným filmem pro dospělé. 75% (viděno v rámci "Challenge Tour 2021" – 30 dní se světovou kinematografií) ()
Popravdě, ačkoliv se to snažilo jako že o radost ze života, stejně mi to přišlo celé až moc nihilistické. Jsou tam různé odkazy protikřesťanské (příjezd k babičce, zahrádka u kostela na hřbitově), které mi přišly zbytečné, pak je tam sice kritika moderního kultu mládí, ale podaná až moc zjednodušeně přes ty fotky v časopisech, a vlastně ani nevím, jestli pan nebyla lesba, jak je to tam tak divně podané. Četl jsem knížku od Mary Westmacotte (alias Agathy Christie) s názvem Já nebyl u tebe, když začínalo jaro, jež je také o ženě, která ztvrdne na jednom místě a musí se nad sebou zamýšlet. Jenže tam to skutečně jde do nějaké hloubky, tady jsme se jen dozvěděli, jak je fajn zapomenout na manžela a své děti (!). Což mi přišlo už za hranou a hodně sobecké. A pokud mne tvůrce jako diváka zásobuje takto povrchně, nevěřím mu ani ty hezké kulisy přímořského letoviska v zimě (v reálu je to depka a okna jsou přebitá prkny, aby tam nikdo nelezl) a nevěřím mu ani tu výpověď, protože mi toho o Louise nic neřekl. Btw, co jedla, než odešla bydlet na pláž, ty tři dny bouře? A kde brala vodu? ()
Půvabná, francouzská, pastelově laděná a mořským vánkem ovoněná meditace na téma stáří a srovnání se se životem. ()
Narazil jsem na to úplnou náhodou včera na ČT Art a nakonec mě to příjemné překvapilo. Dost poetický animovaný film (ani bych nevěřil, že to vůbec jde) o jedné staré ženě, které ujede poslední vlak z přímořského letoviska a ona tam na následující tři čtvrtě roku sama uvízne, přičemž si přerovnává vlastní život a smiřuje se svým stářím. Je to silné, má to dost zajímavých scén, pěknou animaci a skutečně to působí poeticky. První polovina se mi líbila hodně, druhá už byla slabší, ale i tak zajímavá. Jen jsem doufal, že se o Louisině životě dozvím víc, přece jenom je tam naznačené, že má minimálně jedno dítě (které si jí teda neváží a ani ji nenavštěvuje - proč?), ale o tom, s kým ho měla a jak ho vychovala nevíme nic. Proto nakonec dám jenom 4* ()
Svébytná osůbka. Stařičká "Robinsonka" střeží ostrůvek bytí sebe samé. Písky času. Moře šumící nostalgie. ()
Přál bych nám všem takový závěr života, ke smíření a usebráni na cestě domů... ()
V celé škále pastelových barev oživený akvarel. Smířlivá meditace stáří a sentimentu. Pěkné. 80% ()
Febiofest. ()
Nesmírně poetický film s kongeniální meditativní hudbou. Působí až terapeuticky uklidňujícím dojmem, zvlášť v kontrastu k šílenému shonu moderní doby, který je v něm pro srovnání také naznačen. Nenápadně podaná laskavá moudrost stáří ve smířlivém ohlédnutí za postupně se uzavírajícím životem. Možná i k hlubšímu pochopení tohoto snímku je také třeba životně dozrát. ()
Z ryze animovaných filmů jsem dosud viděl jen ty pro děti. Tímto snímkem jsem to alespoň částečně napravil. V první řadě zmíním fantasticky dobrou kresbu, která je v souladu s duchem příběhu. Jinak je to zajímavé zamyšlení se nad životem svým, bilancování, ale i nad stářím obecně. Myslím, že senioři by film měli vidět především. ()
Nádherné až lyrické vyprávění o životě, stáří a smíření se se vším. Velká poetika. ()
Krásny, emotívny a nádherne výtvarne stvárnený príbeh. ()
S hodnocením budu muset asi počkat. 6 hvězd zatím nejde na ČSFD dát. Nebo budu muset projít historii hodnocení a ubrat po hvězdě leckde, kde jsem rozmařile rozhazoval. Krásně jiné a neuspěchané. Dobře, tak tedy 5. ()
Moře i pláž letoviska si konečně mohou zase na nějaký čas oddechnout. Léto je na samotném sklonku a perón nedalekého nádraží opouští poslední vlak. Vylidněná pláž se s příchodem podzimu noří do melancholické nálady. Opuštěné pobřeží však nezůstává zcela osiřelé a jeho zimní spánek bude sdílet Louisa se svým novým čtyřnohým společníkem. Poeticky-meditativní příběh režiséra i scénáristy J.-F. Laguionieho okouzlí svou atmosférou a zahřeje u srdce. ()
Reklama