Režie:
Tereza NvotováScénář:
Barbora NámerováKamera:
Marek DvořákHudba:
Jonatán PastirčákHrají:
Dominika Morávková, Anna Jakab Rakovská, Róbert Jakab, Anna Šišková, Luboš Veselý, Patrik Holubář, Juliana Oľhová, Monika Potokárová, Ela Lehotská (více)VOD (4)
Obsahy(1)
Lena je sedmnáctiletá holka z obyčejné rodiny. První zamilování, tajné noční dobrodružství, magická rána nad Dunajem... Její svět plný snů a touhy rozbije znásilnění. Je to jako špína, která se nedá smýt. Lena si musí projít cestou, která už není jenom obyčejným dospíváním, ale spíš bojem se sebe samou. Okolí ji nechápe a už nikdy úplně nepochopí. Je to Lena, kdo se musí změnit, dospět a pochopit, že není obětí a trest si nezaslouží ona, ale ten, kdo jí to udělal. (Falcon)
(více)Recenze (238)
SPOILERy: Pocitovo podobné ako Speak, alebo On the Edge, žánrovo pripomínajúce viac to prvé. Tak trochu môj srdcový subžáner. Vyjazdené kolaje, s pár nejednoznačnosťami (ako vlastne bolo s Leninou spolubývajúcou na psychiatrii a jej otcom? Ako dopadla pomsta, ak vôbec dopadla? Ako dopadol Jakab? Ako dopadne Lena a jej sexuálny život, a bude ešte vôbec nejaký?) a ony už len tie nejednoznačnosti ako také sú často dôkazom remeselnej vyzretosti tvorcu. Tu ich je viac; niektoré sa dajú čakať, niektoré by ste čakali inak, ďalšie jednoducho len tak vyplynú z rozprávania a ani raz nepôsobia na príbeh našróbované násilne a pre efekt. Podobné je to s dialógmi a tým pádom aj hercami. Konečne je tu tvorca, ktorý dokáže zrežírovať niekoľkominútovú scénu s mladými, prakticky neznámymi herečkami, plnú fráz typu "Ty si piča, ty kokos," aby to nielen nepôsobilo smiešne či trápne, ale reálne, zo života, mrazivo. 4krát som mal zimomriavky; pri scéne samovraždy na psychiatrii, elektrošokoch, prezretí a spomínanej hádke. So všetkou úctou k niektorým našim tvorcom, zimomriavky som mal v slovenskom filme naposledy pri Obchode na korze. 90% s doslovným opakom toho, čo som písal v komentári k Môj pes Killer: Presne týmto smerom by sa slovenský film uberať mal. ()
FAMUFEST 2017. Poměrně sugestivní, avšak ukrutně bulvární memento z oblasti maďarské psychiatrické ústavní péče pro mladistvé, která je zřejmě výhradně plná intelektuálně založených cigošských přebytků a neméně kulturních potratů bílých socek. Mezi ně se dostává patrně středoškolská dívka, dle obsahu z „obyčejné rodiny“, která se ovšem chová, jako by se narodila se šesti prsty, rozštěpem a mongoloidním kukučem, což zjevně zdědila po své „starostlivé“ matce, totální piči jakbysmet. Také jsem se dosud domníval, že stát se fešáckým matikářem na maďarském gymplu vyžaduje minimálně alespoň intelekt a sebeovládání průměrného šimpanze, co umí napočítat bez zadrhávání do sta a správně vyřešit elementární rovnici x+y, kde x = vkus a zdravý rozum a y = tiše a v soukromí. Pro tohohle se zjevně x+y rovná bezhlavě unylému vymrdání škaredé sedmnáctileté panny v jejím pokojíčku při doučování, kdy je ve vedlejší místnosti skoro celá famílie. A to je dle mého skromného mínění řešení leda tak na jedničku z absurdního kokotismu a to znásilnění se dalo navléci daleko uvěřitelněji. Rozhodně se teď nehodlám pouštět do polemik o mentální zralosti průměrné sedmnáctileté pypky a jejich schopností vypořádat se psychicky se znásilněním, ovšem domnívám se, že je-li holka v dnešní době v tomhle věku ještě panna, musí trpět terminální poruchou vizáže či akutním zánětem katechismu a měla by být naopak vděčná za každou jitrnici, co v životě uvidí, pokud ji jí zrovna násilně nevnutí její fotr, nějaký bezďák či slizký sexuální predátor. Být ještě pod zákonem, byl by kýžený dopad daleko účinnější, zejména při zjevné snaze tvůrců dát tomu punc reality. Takhle se jedná sice o opravdu velmi slušně režijně zvládnutý debut Nvotovic příšerky, nicméně založený na behaviorálních premisách, které jako by vypadly z cigánského Brávíčka nebo nedělní přílohy Blesku. ()
Bylo mi jasné, že Tereza Nvotová je talent, ale že až tak?! Konstantní tíseň a (příhodně pojmenovaný film) špína, co se na vás lepí. Některé argumenty proti snímku jsou rozcupovány statistikou (znásilnění v domě plném lidí, hlavní hrdinka se nesvěřuje), jiné bravurním zpracováním (absurdita psychiatrické léčebny). Občas se pousmějete nad některými jednoduchými metaforami (otec zamčený v paneláku), lehce litujete absence aktivnějších mužských postav. Ale jinak - síla. Mečiara povinně! 90%. ()
Slováci se tady opravdu vyznamenali. Speciálně pak Tereza Nvotová, která svým debutem zadělala na jeden z nejlepších slovenských filmů posledních deseti let. Film je poměrně dost ponurý, temný, smutný, ale zároveň Vám zahraje dost na city. Tudíž vlastně splní veškerá pravidla pro kvalitní depresivní evropské drama. ()
║Rozpočet EUR 385,000║Tržby Celosvetovo $292,541▐ Niekto sa chce hrať na veľké umenie ale málo čo tu funguje, väčšinou sa to tu bije medzi sebou. Hlavne úvod príbehu nie je moc dobre zachytený aby potom neskoršie útrapy mali lepšie zázemie, zmysluplnosť. K tomu tie psycho pochody, niekedy až moc na silu. Moc na silu sa to chce dostať pod kožu ale... takto určite nie. /15%/ ()
Velmi silný a sebevědomý celovečerní debut! Film i scénář záměrně hnaný na samou hranu, ve výsledku čirá deprese a obraz světa černého jako noc a obnaženého na dřeň. Zpočátku jsem měl sám problém filmu uvěřit, možná obrazně jako nevěří okolí oběti znásilnění, učitel, který znásilňuje při doučování doma v dívčím pokojíku, no dobrá, pak navíc uvěřit vykreslení status quo slovenské ústavní psychiatrické péče, když jeho vyznění se asi nejvíce blíží soft verzi Formanova Přeletu nad kukaččím hnízdem i s postavou vrchní sestry Ratchedové převtělené do paní doktorky vedoucí terapeutickou skupinu, ale nakonec jsme filmu uvěřil vše a zcela a přestal jsem si myslet, že je to jen další z módních projektů vezoucích se na vlně kampaně MeToo... A možná je to obecnější postřeh, dříve bych takovýto snímek přijal apriori otevřeně, ale tím, jak aktivistky dostaly svou hysterickou kampaní tohle téma do veřejného prostoru tou přehnanou mírou a nezvyklou intenzitou, dívám se na jakoukoliv zmínku o násilí vůči ženám předpojatě, jako na něco, co se se mnou snaží mediálně manipulovat. Což je zjevně chyba. Zajímavé rovněž je, jak se Špína svým tématem podobá loňskému slovenskému filmu Pirko, přičemž svorníkem mezi oběma projekty je i představitelka hlavních rolí Dominika Morávková-Zeleníková...jejíž dvě role se podobají jako vejce vejci... Tereza Nvotová každopádně maximální respekt! ()
„NECHCEŠ MI ŘÍCT, PROČ JSI TO UDĚLALA?…“ Drama ze života mladý holky, která neví, jak vyřešit „zprznění“ učitelem. Asi realistický. Stejně jako nakouknutí do slovenskýho psychiatrickýho léčebnýho systému pro mladistvý. Hlavně tam je ta filmařina fakt odvážná a autentická. Složitý téma, který by mělo oslovit náctiletý holky a jejich rodiče. /// -------------- POD ČAROU: ------------------------------------------------ 1.) Jde o režisérčin celovečerní debut. Zároveň se jedná o její absoloventský snímek na FAMU. 2.) Ve filmu hraje Anna Šišková, která je matkou režisérky Terezy Nvotové. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ ** ()
Dle mého největší kandidát na výhru letošního AFF. Depresivní, emocionálně zdrcující. Prakticky nový slovenský filmový zázrak. [Aff, 2017] ()
Film se jmenuje Špína, ačkoliv se obzvlášť vyžívá v krásných měkkých obrazech. Na konci hrdinka prohlásí, že nechce být vnímána jako oběť, ačkoliv během předchozích 70 minut nenabyla jedinou jinou vlastnost. Dávkování informací absolutně nefunkční (nikdy není jasné, kdo vlastně co o situaci ví, nejspíš aniž by šlo o záměr) a chování postav je veskrze nepřesvědčivé (i kdyby se dala překousnout matka a její "ani mě to nenapadlo", to to nenapadlo nikoho z doktorů?). A nakonec obecně vzato vidím cosi až nebezpečného na filmu, který oznamuje obětem znásilnění, že jejich život skončil a nyní jsou zničení na úrovni lidí týraných celý život nebo postižených psychickými poruchami - ostatně už bylo napsáno dost o tom, že velký problém je tlačení obětí znásilnění do pozice těch, kteří musí následky absolutně trpět, místo aby se pracovalo na překonání traumatu - tenhle film nedělá nic jiného, než že maluje ten nejčernější z černých scénářů až trochu ad absurdum. ()
Je to tak emocionálně silné, že tomu člověk snadno odpustí pár scenáristických/dramaturgických kiksů. Plakala jsem. ()
„Aj tak ti nikto nebude veriť.“ Na slova o „potatění“ je asi nejspíš brzo, navíc jsem toho od Juraje Nvoty viděl příliš málo, abych si troufl vynášet takové soudy, nicméně na to, že jde o celovečerní hraný debut, se člověk dočká velmi kvalitní podívané. O důležitosti zobrazování ústředního tématu asi netřeba polemizovat, spíš jde o zpracování. A v tom je Špina hodně silná. Snaží se o co největší autenticitu, uvěřitelnost. A je pravda, že ona realičnost se tu nemíjí účinkem, právě naopak. Mohou za to hlavně herecké výkony a snaha nic nepřikrášlovat (zejména život v „léčebně“). A pak je tu samozřejmě hlavní hrdinka, ke které si krom přirozené lítosti není jednoduché najít cestu (pokud člověk sám nezažil něco podobného co ona), ale o to zajímavější pak to úsilí o vcítění se je. Každopádně jde o hodně těžkou „deku“, která v člověku ještě nějakou tu chvíli rezonuje. Bude zajímavé sledovat, s čím Nvotová přijde příště. Protentokrát to budou solidní 4*, a to i přes ten ne úplně uspokojivý konec a scénu s posilovnou, která se příliš nepodařila. ()
Sestry Nvotovy jsou zajímavým úkazem ve společnosti a v kultuře bývalého Československa. Tereza se nyní stala režisérkou, která má co říct. Děkuji za její počin a jsem ráda, že k otázce psychiatrické péče o mladistvé máme další příspěvek vedle českého Mého vysvlečeného deníku. #finaleplzen ()
Odvážne rypnutie do tém, ktoré sú v slovenskej spoločnosti tabu. Znásilnenie pedagógom. Nevhodné psychiatrické metódy a celkove nezáujem o duševne chorých pacientov. Určite s pár chybami, ktoré ale hravo prevážila odvaha začať o týchto veciach hovoriť. Aj keď len prostredníctvom filmu. Potreba diskutovať o spôsoboch psychiatrickej starostlivosti na Slovensku, o utajovaní znásilnení dejúcich sa v školách i rodinách, tu je. ()
Trvá to jen několik desítek vteřin, osudovou událost si ovšem dívka ponese v myšlenkách měsíce, roky, navždy. Důvěřovala mu. Celá rodina mu věřila. Ona nyní mlčí, nikomu se nesvěří, stud a pocit pošpinění jsou proti. V hlavě se jí toho točí nespočet, neví, kudy kam. Volí razantní cestu. Jenže po neúspěšné sebevraždě končí v psychiatrické léčebně pro mladistvé. Jenže psychické zotavování potrvá sakra dlouho. Odvážná Dominika Morávková-Zeleníková hraje na jedničku. I beze slov. Dokonale na sebe upozornila už v Pirku, které se předvedlo coby překvapivě vyzrálé autentické a depresivní drama. Debutující Tereza Nvotová si šlape vlastní cestu a nepříjemných ženských témat se nebojí. Své dítko ladí do nevýrazného a tlumeného, ostrého jazyka náctiletých se naopak nebojí. Potěší i výkony mladých ztracených duší, z míry vyvede morálka v samotném zařízení pro mládež a všeobecná neschopnost systému. Tempo je kolísavé, pár scénáristických nedohmatů by se našlo, ovšem útrapy dospívající hrdinky se k divákům spolehlivě dostanou, což, předpokládám, bylo tím stěžejním. Tři až čtyři. ()
Roztrhlo sa vrece s úspešnými slovenskými filmami? Neviem. No som si kurva istý, že toto je dobovo i generačne výborne spracovaný snímok, pracujúci s tematikou, ktorá by sa rozhodne nemala prehliadať. Skutočne výborný film, ktorý ma milo prekvapil, a ja po Špine, Čiare ... volám po ďalšom! ()
Ty chceš robiť lásku do mňa? Ale veď toto je Bratislava. Ako o nej kedysi rapovali chlapci z Názvu stavby. Šuká sa rýchlo, natvrdo, nasucho a bez lásky. A keď človek skončí hospitalizovaný na myšlienkovom, tak to už je lepšia rovno vegetbedňa. Vykladať úplne cudziemu človeku-profesionálovi svoje vnútorné pocity, to je naozaj výhra... Čakám, kedy sa na Slovensku natočí aj pozitívny film. Tisíc úplne nefunkčných vulgárnych nadávok ako slovenský filmový trademark. A zvukár nech si nafacká. ()
Když deprese postupně začne ubíjet takovým tím nuceným způsobem, kdy se z filmu s přibývající stopáží čím dál víc vytrácí jakákoliv zábavná složka... Herecky a technicky na debut nicméně na výši, a údernost ve finále také nechyběla. Takže jen prostě bacha, dobře vám po tom nebude. ()
Vyznění snímku a některé schematické scénáristické postupy mě připravily o radost z toho dobrého. Snad protože se snímek staví - a v mnoha ohledech úspěšně plní - roli morálně apelující, jen aby v tomto v kritických okamžicích selhal. ()
Povedený vstup mladé holky mezi celovečeráky, o tom žádná. Jinak ale hnůj a hnus na to jen koukat. Nemám rád tuhle tematiku na plátně, protože se mi vždycky otvírá kudla v kapse. Tady obzvlášť, protože trest činkou je zatraceně málo. Obecně bych byl radši, kdyby (pokud se to vzájemně nevylučuje) se na to přestalo tolik ukazovat a o to víc se s tím začalo něco dělat. Poutavý film, zároveň ale jeden z mála, o kterém můžu s jistotou říct, že už ho fakt nikdy víc neuvidím. ()
Film je po řemeslné práci zvládnutý hodně solidně, ale k čemu to je, když jsou tam nesmyslné scény a věci, které vrtají hlavou i takovému kokotovi jako jsem já!? Chytřejší lidé potom musí mlátit hlavou do zdi. Scéna znásilněné dívky je sice nechutná, ale celá family vedle a ona ani nehoukne, což mi přijde absurdní. Dostane se do psychiatrické léčebny pro mladistvé, ale přitom se lidi chovají jako v pasťáku. Pár Slovenských gadžů, kteří kromě kokot a píča, toho moc nenamluví .. 5/10 = 50% ()
Reklama