Režie:
Andrej ZvjagincevKamera:
Michail KričmanHrají:
Marjana Spivak, Alexej Rozin, Matvej Novikov, Vladimir Vdovičenkov, Anastasija Stěžko, Andris Keišs, Polina Aug, Jevgenija Dmitrijeva, Marina Vasiljeva (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Žeňa a Boris procházejí bolestným rozvodem. Pohromadě je drží už jen poslední starost, prodej bytu, jinak si oba zařídili nový život po svém. Žeňa si našla staršího bohatého muže, Boris čeká dítě s kolegyní z práce. Jejich dvanáctiletý syn Aljoša je spíš přítěží. Nestojí o něj ani jeden, jako by jim připomínal vlastní selhání. Neprojevují mu náklonnost, zdá se, že toho nejsou ani schopni. Všechno se změní ve chvíli, kdy Aljoša zmizí. Náhlý pocit prázdnoty dožene oba rodiče k pátrání nejen po vlastním synovi, ale i po kořenech vlastního emocionálního chladu. (Film Europe)
(více)Recenze (179)
Filmová výzva 2018 - Rusko. Výborný film, jenž velmi dobře vystihuje v několika silných a vyhrocených scénách partnerskou krizi, která má nedozírné následky pro dítě, a tak to bohužel ve skutečnosti je, že všechny rozpady, rozchody a rozvody nejvíce odnesou právě děti. Smutné, bolestné, ale zatraceně pravdivé a reálné. Dlouho jsem neviděl ruský film a navíc tak skvělý. ()
(Lumiere - 13.5.2018) ()
Nepekné, ale výstižné. Škoda len, že chvíľami príliš názorné. Čo je našťastie vyvážené hereckými výkonmi, medzi ktorými vyčnieva ústredné duo. Obaja tnú cez svoje postavy do najživšieho, Marjana Spivak potom z nich dvoch v ešte o čosi fascinujúcejšom podaní. Presný, dokonalý výkon. ()
Znepokojivě realistický a zádumčivý film, který svým syrovým a chladným pojetím dané látky evokuje snímek "Prisoners". Film Nelyubov Vás zaujme především svým odtažitým odstupem mezi hlavními postavami, což ve výsledku působí lehce depresivním, místy i zvláštně povědomým dojmem. Pokud se tedy přenesete přes několik scénáristických zaškobrtnutí, bude i pro Vás film Nelyubov výborným zfilmovaným důkazem toho, že bez vzájemného respektu a lásky to prostě vážně nejde. ()
Po filmařské stránce skvělá práce. Hlavně pečlivá kamera je na výbornou, jak to obvykle u ruských filmů bývá, dlouhé záběry mi evokovaly meditativní kameru u Tarkovského. Ale scénář je nečekaně slabý, stejně jako v předminulé Jeleně. Citlivějšího a nezmlsaného diváka děj možná přiměje zamyslet se nad mnoha palčivými společenskými problémy, zatímco psychologickými filmy otužilý cynik bude už nejmíň od půlky pokukovat po časomíře. Postavy jsou sice více nebo méně realistické, zato ale krajně nezajímavé a nesympatické. Hlavně ústřední dámské trio je jak vystřižené z venkovského zvěřince: 1) Odporná SVINĚ (žena) - celou dobu jsem čekal, kdy už to její starej nevydrží a jednu jí po rusku jebne přes pysky. Narodit se takové matce je vskutku prokletí. A prokletí je mít i takovou bestii za ženu. 2) Vulgární KRÁVA (její matka) - jaká byla asi její matka? Kde započala tahle zrůdná protipřírodní mutace nenávisti k vlastním dětem? 3) Hloupá HUSA (mužova těhotná milenka) - chlap musí být opravdu mentálně retardovaný, když odejde z klece od strašné ženy do další klece k jen o něco málo méně strašné ženě; její hloupost i hloupost její matky je totiž děsivá. Muži v misogynním příběhu vycházejí o něco lépe, ale třeba onen dobrovolnický koordinátor se svými pomocnými asexuálními androidy už je za hranou uvěřitelnosti. Bylo by sice moc a moc krásné, kdyby tak dobří a nezištní lidé opravdu existovali, ale obávám se, že tady se tvůrci nechali spíš inspirovat ideály než realitou. Týpci a typky jak ze sovětských filmů o pionýrech. Nebo jak z potěmkinovského Putinova Ruska. A o jediné postavě která mě zajímala a k níž jediné jsem cítil empatii, o ztraceném klukovi, jsem se nedozvěděl vůbec nic, i když celý film byl vlastně o ní. Ale jistěže chápu, že takový byl režisérův záměr. Ale zkrátka mě to nebavilo. ()
Zvjagincev zužitkoval zkušenosti z minulých filmů a v komorním Loveless exceluje. Mrazivé drama, které je vrcholně současné. ()
Od symbolismu se Zvjagincevova imaginace během let překlopila v až nesnesitelně doslovný naturalismus. Příležitostná zajiskření čehosi nečekaného jako by nyní jen utvrzovala v povrchnosti celé existence. Jako Emile Zola se i tento pozdně moderní režisér zamiloval do popisování a jako dávný francouzský romanopisec i on vědecky vykládá, jak se z lidské existence prosáklé egoismem, konzumerismem a prostředečností rodí odcizení. Nic nového pod sluncem. I ten nejpovrchnější divák ale může ocenit, jak rafinovaně a mnohotvárně tuto pozdní fázi civilizace Zvjagincev vyjadřuje. A jak demokraticky: dostane se na každého… Pro jednoho je tu napětí, pro druhého erotika, pro třetího technicistní džungle sociálních sítí prorůstající setrvačně tepajícími organismy nebo kriticky státních institucí v postkomunistickém Rusku. – Ale abych jen nekritizoval, druhá polovina filmu – po nekonečné, vyprázdněné expozici, polopatické a na umělecké dílo příliš pravdivé – má spád, který by mu mohla závidět nejedna detektivka. Na druhou stranu – zajímá ještě diváka, co se s chlapcem stalo? Nebo jen hledá klíč k jinotaji, který si jej přitáhl a který – doznávám – doslovuje skvělý záběr na krkavčí Žeňu v dresu s nápisem Russia na trenažéru. Tato alegorie Ruska, žena běžící jako krysa v kole, doslovuje dějiny ruské mentality i předznamenává zkázonosnou vyprázdněnost budoucnosti té velké smutné země. – Za dočasné uzavření režisérského příběhu Andreje Zvjaginceva vděčím Edisonline a jen lituji, že tato platforma nezpřístupňuje svým pravidelným uživatelům jeho podstatně důležitější filmy Vyhoštění a Návrat. ()
No tak rozvodové koukani a jejich život mě nebavil. ()
Chladné a bezcitné drama se dvěma momenty, na které asi nezapomenu. Tím prvním je plačící dítě, které poslouchá hádku rodičů, přičemž ani jeden z nich nestojí o jeho péči a druhým je výslech velitele pátrací skupiny, který se ptá matky a otce na detaily ze synova života. To byl děs. Film téměř bez emocí, ale o to více emotivní. 90% ()
Děsivá představa, že takovýhle živočišný druh existuje, z obou mi bylo zle. Ten malý drobný blonďáček za dveřmi mě bude strašit asi dost dlouho, v tu chvíli bych ho vzala do náruče a odnesla si ho domů, daleko od těch netvorů. Hodně smutný film o exemplářích vhodných jen a pouze ke sterilizaci. ()
Boris a Žeňa nemohli být jiní, sami totiž vyrůstali bez lásky. Ona pořád na mobilu předstírá zábavnější instagramový život, on se velice bojí ztráty lukrativní práce a Aljošu nechce nikdo. Scéna, kde Aljoša brečí za dveřmi mi ještě dlouho zůstane v paměti. Trošku mě mrzí, že film více nevykreslil postavu Borise jinak spokojennost. ()
Nelyubov je ruským snímkem, který jsem měl v seznamu již delší dobu. Ale až teď se mi to konečně podařilo zhlédnout. A to čekání se rozhodně vyplatilo. Veškerá varování o kterých se lze zde dočíst varující před pomalým tempem jsou zbytečná. Film zaujme již od začátku a vyplivne vás až na konci. A přes to budete mít snímek v hlavě ještě dlouho. Dokonalá kritika dnešní konzumní společnosti (a nejen té ruské), která je značně depresivní a přesto přesná. Precizní režie, přesní herci a nádherné obrazy. Prostě dokonalá sonda do dysfunkční rodiny, kde má každý na prvním místě především své „ego“. Jistě tento snímek nebude úplně pro každého, ale rozhodně má co říci a je to nádherně natočeno. 9/10. ()
Skvělý film pro všechny, kdo mají chuť na ponurost, šero a depresi. Rozpadající se vztah dvou lidí a kdesi úplně mimo ně žije dvanáctiletých chlapec. Zdá se, že ti dva se neměli nikdy potkat a malý se neměl nikdy narodit. Oba si budují nové životy, které budou konečně o něčem, možná i o lásce. Chlapec ale nečekaně zmizí a jeho rodiče teprve teď poznávají, o co vlastně přišli. Za tu dokonalou hloubku a temnotu dávám plný počet. ()
Opět jedna ruská depka. 1) Rusové umí dobře vyjádřit ve filmu skrytou agresi přítomnou v jejich životech, a to už minimálně od 80. let._____ 2) Hnusné vztahy mezi totálně odcizenými manžely (muž - žena) jsou umocněny naprostým nezájmem o dvanáctiletého syna, kterého se snaží zbavit a přehodit jeden druhému (rodiče - dítě). Seznámění s manželčinou matkou (žena - matka) naznačuje, co by mohlo být důvodem manželčina chování. Přihoďme byrokracií zahlcenou policii k ničemu. Jedině pátrači v tomto neútěšném světě zmaru a zoufalství vyznívají dobře._____ 3) Film se jmenuje Нелюбовь - Neláska. Režisérův komentář k tomu vyjadřuje přesně i to, o čem film vlastně je: ...с хирургической ясностью указывает на адрес главной проблемы, которую рассматривает наш фильм: нелюбовь. И это не простое отсутствие любви. А её антипод. И не противоположная сторона вопроса, не банальная ненависть или холодное равнодушие, а что-то большее — нелюбовь... s chirurgickou jasností ukazuje na hlavní problém, kterým se náš film zabývá: nelásku. A není to prostě fakt, že láska chybí. Ani nejde o její opak. Ani nejde o protipól lásky - banální nenávist anebo chladnou lhostejnost. Jde o víc - o nelásku... _____ 4) Zvláštní, ale výraznou roli hrají dobrovolní pátrači Lisa Alert, kteří vznikli v Rusku v roce 2010. Jsou vlastně jediným záchytným bodem ve všeobecném zmaru. Lidé, kteří dobrovolně dávají svůj volný čas i peníze do hledání dětí jsou příslibem, nadějí, že zobrazený zmar není na věky._____ 5) Film natáčeli v Jižním Tušinu, čtvrti na severozápadě Moskvy. ()
Zdrcující rána na solar a prozatím nejintenzivnější drama roku. Předchozí Leviatan mě úplně nechytl, ale tohle mě rozemlelo na kaši. Zvjagincev je nový Vinterberg. ()
Námět závažný, charaktery rozvržené dobře, pár dobrých dialogů, ale celkově režisér zvolil metodu, kterou jsem neakceptoval. ()
Približne toto som čakal od Niny. A nedostal. Krute realistické, avšak nikdy nesklzne do samoúčelného sadizmu. Film o spoločnosti kde láska je tá najsebeckejšia vec zo všetkých. Zhliadnuté na festivale Be2Can 2017. ()
Ruská depka s dávkou ne-empatie a doslovným názvem. Téměř každý tu je ne-milovaný, hlavně tím, od kterého by si to nejvíce ne-přál. 7/10 ()
Tohle není Zvjagincevův nejlepší film. Problém "nelásky" možná "bezlásky" (lepe než "nemilovaní"), není nic nového. I dnes, když se "vášnivá láska" považuje za zdroj a předpokladf manželství, žije spoousta manželů (označení pro muž-žena) žije bez tohoto vroucího citu. Bez lásky se vdávala i moje babička, a za pár let, když její manžel zemřel, se ocitla na prahu čistého zoufalství. Zvjagincev má pravdu jen zčásti, a sice z té, která mě příliš nezajímá. Pokud na film nahlížíme jako na určitou kritiku současného převládajícího způsobu bytí: studený komfort, zážitkovost, nedospělost, snaha užít si co nejvíc za co nejkratší dobu, pak je tato kritika nejspíš na místě. i když se o ni již pokoušeli mnozí a lépe. Pozn.1: Budova, kde se mohl podle kamaráda Aljoša pohybovat připonímá LDN Babice u Brna, opuštěnou od roku 2017. Pozn.2: Charakter a vztahy obou ex-manželů byly dobře odkoukané z aktuální skutečnosti. ()
Příjde mi, že se až rouhám, když nebudu tvrdit jak to bylo skvělé. Ten film je dobrý, ale že by byl až jako že nejlepší? V tom případě mě mrzí, jakou máte smůlu na filmy. Pravdou je, že kamera je skvělá, atmosféru kontrastu mezi komunistickým urbexem a dekadentním luxusem vytváří skvěle. Hudba s tím jde ruku v ruce, což je rozhodně dobré. Proč si nemyslím, že ten film je tak skvělý jak komentáře tvrdí je scénář. Téma je depresivní fajn, postavy na hraně opovržení fajn, ale polovina filmu je instruktážní video dobrovolnického záchranného systému pohřešovaných dětí, ta pasáž vás odstřihne od propagonistů, jejich pocitů a vy se necháte unášet scenériemi. Super, ale na to máme national geographic. Konec je příjemný, znovu si ale raději pustím 4 měsíce, 3 týdny a 2 dny, Leviatan nebo Durak. ()
Reklama