Režie:
Baz LuhrmannKamera:
Donald McAlpineHudba:
Craig ArmstrongHrají:
Nicole Kidman, Ewan McGregor, John Leguizamo, Jim Broadbent, Richard Roxburgh, Garry McDonald, Jacek Koman, Matthew Whittet, Kerry Walker, Caroline O'Connor (více)VOD (4)
Obsahy(1)
Paříž 1900. Básník Christian (Ewan McGregor) vzpomíná, jak se stal členem divadelní společnosti, která právě zkouší novou hru. Jenže aby ji mohli v Moulin Rouge uvádět, potřebují přesvědčit majitele podniku (Jim Broadbent), na kterého platí jediná věc – krásná kurtizána Satine (Nicole Kidmanová). Rozhodnou se proto, že Christiana představí Satine. Ten večer se má ale Satine sejít s bohatým vévodou (Richard Roxburgh). Dojde k záměně a Satine vyzná lásku Christianovi v domnění, že je vévoda. Christian jí poví pravdu a vzápětí se objeví pravý vévoda. Satine situaci vyřeší po svém. Nabídne vévodovi samu sebe výměnou za to, že bude investorem nově vznikající hry. Vévoda souhlasí. Dojde láska Satine a Christiana naplnění? A co žárlivý vévoda? (AČFK)
(více)Recenze (1 147)
Moulin Rouge jsem si nechával ve skřínce nezhlédnutých filmů relativně dlouho a jsem rád, že jsem měl možnost vidět poprvé tuto muzikálovou klasiku na velkém plátně, kde o to více vynikly její kvality. Již od prvních minut se divák dostává do lehce (více) šíleného kolotoče událostí, který je propletený pestrobarevnými kostýmy a výpravou, úžasnými pěveckými a tanečními sekvencemi a zejména silnými a přesvědčivými hereckými výkony tragikomického rázu. Z hereckého ansámblu mě nejvíce zaujali Jim Broadbant a Nicole Kidman, kteří předvedli nezapomenutelné a nadmíru plastické kreace. Rovněž musím pochválit nepřeberné množství intermediálních odkazů na různé legendární písně, které kupodivu skvěle pasovaly do jednotlivých scén, a rozličný vizuál a snímání scén odkazující na různá období či žánry kinematografie. Snímek, který je pastvou pro smyslové orgány a tvoří nepřehlédnutelný klenot v rámci svého žánru. ()
Na muzikály moc nejsem, ale tenhle diamant balancující na ostré hraně kýče mě fakt dostal. Režie opravdu vynikající, Nicole Kidman excelentní a Ewan McGregor, který jí velmi zdatně sekunduje - prostě nelze než doporučit ! ()
Kankán na Nirvanu v úvodu, T.Rex a "Děti revoluce" na závěr a mezi tím Roxanne jako tango, z jehož choreografie a střihu mám husí kůži ...... něco tak drzýho, nevkusnýho a nádherně odvazovýho se jen tak nevidí. ()
Můj vůbec nejoblíbenější film. Postmoderní perla hýřící barvami, která zručně balancuje mezi tím největším kýčem a strhující lovestory. Dokonalý filmový koktejl. Skvělá Bazova režie, Ewanův nadšený herecký výkon, božská hudba a k tomu všemu překrásná Nicole. Numero uno. ()
Oscar 2 : Výprava, Kostýmy + 6 nominací: Nejlepší film, Herečka HR - Nicole Kidman, Kamera, Střih, Masky, Zvuk . . . . . Zlatá Palma - výběr ()
Luhrmannova snaha být za každou cenu originální je možná až příliš okatá, ale přesto je Molin Rouge strhující, vizuálně a hudebně působivou podívanou. Nicol Kidmanové to ještě nikdy předtím tak neslušelo a Ewan McGregor disponuje nádherným hlasem. ()
Skvělá kombinace naprostého kýče a skvělých písniček. Ze začátku to možná může vypadat opravdu divně - všechny ty barvy a třpyt, ale po chvíli dívání už jenom vnímáte originalitu zpracování - od kostýmů po kulisy a choreografii. Fascinovalo mě, jak krásně můžou zpívat někteří herci (kdo by to do Ewana řekl?). I písně, které dostaly nový kabát (Sparkling Diamonds, Lady Marmelade) se neminuly účinkem a tyhle coververze jsou mnohdy lepší než originál. Opravdu radost pohledět (a poslouchat). ()
Pokud Tyler říká "kýč jako bič", pak tvrdím, že je příliš měkký - tohle je Kýč Jako Prase. Je to ovšem kýč zcela záměrný a promyšlený, držící se jedné lajny a frčící po ní zběsilým tempem skrz jednotlivá - pokud už ne ÚŽASNÁ, tak aspoň pozoruhodná - taneční a pěvecká čísla s rozdílnou míru pompéznosti a rozmáchlosti ke tragickému konci, který je divákovi odkryt hned na začátku, aby ho nic neodvádělo od té podívané a hudebních experimentů, které vás někdy přinutí vyprsknout právě konzumované pitivo, a jindy se zase uznale zasmát, jak se to těm šmejdům zatraceně moc povedlo. Osobně jsem nejvíce fascinován Jimem Broadbentem aka Zidlerem, protože tato postava mě definitivně přesvědčila, že sympaťák Jim je Mistrem svého řemesla, a že vymlaskne jakoukoliv roli způsobem, kdy herec splyne se svou rolí a vy jako divák věříte, že tohle je ta postava, a ne někdo, kdo ji hraje. Skoro stejně moc, ale úplně jiným způsobem jsem pak fascinován stále trvající existencí jednoho z největších omylů v dějinách kinematografie, který se jmenuje Richard Roxburgh. Jeho stylizace a jí odpovídající výkon úlisného cholerického zlokašpárka z červené knihovny sedí Moulin Rouge jako jistá část těla na jistou nádobu (a tím nemyslím prst na zkumavku), jaké bude ovšem divákovo překvapení, když stejně trapnou kreaci (byť s jiným akcentem;)) uvidí v óbrspektáklech Liga Výjimečných a Van Helsing (v němž si jeho Australstvo střihlo dokonce samotného "arciďábla" Draculu). To už zkrátka nemůže být náhoda, a je-li to právě Moulin Rouge, kde tohoto pána vidíte už poněkolikáté, řeknete si už jednou provždy, že je to skutečně jelito. To jsou už dvě definitivy pro tento film, kde vzít třetí, abychom to dovršili? Tango de Roxanne je definitivní pohřeb pro Stingovu uječenou původní verzi, a taneční scéna, která onu píseň doprovází, je jedním z nejlepších kusů, které kdy byly ve filmu předvedeny. Skutečně je to tak jako to hraje Argentinec Jacka Komana - vášeň, touha, zloba, zcela zničující emoce. Extra DVD bonus s několika úhly kamery a bez prostřihů posouvajících příběh (jakkoliv jsou ve filmu působivé) je naprostá extáze, stejně jako plná verze předváděné scény Spektakulárního muzikálu. Špička, špička, špička. Jenže on film není jen o předváděné technice a emocích, které jsou v něm na plný kotel hrány. Je to i tom, jak vás film vtáhne a jak s vámi zamává, a to je bohužel u této naivní pestrobarevné hříčky až hrozivě omezeno, aspoň pokud máte chromozomy XY:) I přes jednoznačné doporučení k vidění dávám 70% a nic na tom nezmění ani představa Satine s jezdeckým bičíkem;) A ano, vím, že jsem se o spoustě věcí ani slovem nezmínil - to je jedna z výhod toho, když píšete komentář jako tisící uživatel a tak dobře se před vámi vyjádřilo tak moc lidí. No dobře, tak jo - Ewan McGregor fakt dobře zpívá, ale to můžete vidět i v jiných filmech - a bohužel ne ve Fantómovi Opery, který by mu zatraceně "slušel". Et fin. ()
Režisér Baz Luhrmann stvořil barevný, šílený, kýčovitý a přec tak nádherný svět, který je protkán poutavými písněmi a podmanivým příběhem. Několikrát jsem během filmu musel brečet i smát se zároveň. Když se k tomu ještě připočtou fantastičtí herci, vyjde nám jeden z nejlepších filmů roku 2001... ()
Co se týče viscerálního prožitku, jde o těžko popsatelné převyprávění, přezpívání a přebarvení mýtu o Orfeovi. Film zřejmě vymyšlený a natočený pod vlivem absintu (za asistence absintové víly s tělem Kylie Minogue) ovšem není (jenom) bezmyšlenkovitou muzikálovou extravagancí. V míšení stylů lze vysledovat řád, diktovaný hlavní dějovou linií. První romantické okouzlení se nese v jiném duchu než milostné námluvy ve "Slonovi" a zcela odlišně je pojatá druhá, pomalejší a méně třpytivá polovina filmu, odhalující, že jádrem vyprávění po celou dobu nebylo nic komplikovanějšího než ten nejklasičtější příběh tragické lásky. Luhrman však vyprávěcí schémata klasických románů paroduje, zveličuje nebo rozbíjí. Důsledně při tom vytěžuje popkulturní rezervoár, v němž najdete The Sound of Music i French Cancan, Marilyn Monroe i Nirvanu, screwball komedii i commedii dell'arte. Neustávající, pouze různě rychlý rej obrazů a zvuků brání tomu, aby film na jediný okamžik zevšedněl. Pořád na co koukat, co poslouchat, nad čím přemýšlet. Třeba nad tím, zda je zrovna napodobován styl muzikálů z Bollywoodu, od Minnelliho nebo od Berkeleyho, zda jde o narážku na Ophülse, Felliniho nebo Sauru. Stejně jako v jiných jeho projektech, nešlo Luhrmanovi ani v nejmenším o historickou věrnost. Proklamovaným cílem bylo zprostředkovat divákovi, jak mohlo místo typu Moulin Rouge v letech své největší slávy na návštěvníky působit. Ne fakta, ale zážitek. Tehdejší kulturu reinterpretuje z dnešního úhlu pohledu. S výpomocí současných umělců hledá vhodné vizuální a hudební paralely k tomu, co bylo tehdy v módě, ale co už by na nás dnes působilo zastarale a usedle. Moulin Rouge je film "pohupující" se na hraně mezi absolutním kýčem a emocionálním tornádem. Pro mne jde o výjimečné dílo v dobrém slova smyslu postmoderního režiséra a o jeden z audiovizuálně nejbohatších filmů, jaké kdy byly natočené. 95% Zajímavé komentáře: belldandy, Eddard, Aiax, Natascha, Callas, El Loco, Tequila ()
PROČ BY SI KURTIZÁNA VYBRALA CHUDÉHO SITÁRISTU MÍSTO MAHARÁDŽY, KTERÝ JI NABÍZÍ DOŽIVOTNÍ ZAJIŠTĚNÍ? TO JE SKUTEČNÁ LÁSKA. ()
Asi po patnácti minutách od začátku projekce jsem měl na jazyku slova jako nesnesitelná přestylizovanost, nevkus, kravina... a nebyl jsem daleko od vypnutí. Ale pak, a ani jsem si nestačil všimnout, kdy přesně se to stalo, jsem si uvědomil, jak moc se mi to začalo líbit. Takovýhle totální názorový obrat během sledování filmu jsem u sebe snad ještě nikdy nezpozoroval. Sice si nedovedu dost dobře rozumově vysvětlit, proč dávám takovému kýči pět hvězd, ale prostě - jinak to nejde. ()
Hned na úvod musím předeslat, že muzikály patří mezi mé nejméně oblíbené žánry. Teď už k vlastnímu snímku. Když pominu slabší dějovou stránku (ta ale u muzikálů nikdy nebývá nosným prvkem) a místy snad až příliš klipovitý střih, zbývají už jen samé superlativy. Naprosto dokonalý a precizní výkon podali oba hlavní protagonisté, Ewan McGregor i Nicole Kidman. Což o to, u McGregora už jsem zvyklý na fakt, že je skvělý herec, ale překvapil mě velmi mile i jako zpěvák. Zato Nicole Kidmanovou jsem doposud nebral příliš vážně ani jako herečku. Tímto filmem mě ovšem totálně vyvedla z omylu a jasně ukázala, že umí hrát i zpívat na velmi vysoké úrovni. Teď bych se rád zmínil o hudební složce tohoto muzikálu. Jak bych to jen výstižně řekl... Je prostě grandiózní! Do děje skvěle zakomponované známé rockové i popové hity (mj. Like A Virgin, Show Must Go On), ovšem velmi umně zabalené do muzikálového aranžmá, prostřídané samozřejmě s výbornými původními songy (z nichž mě zejména píseň Come What May dostala na kolena), to je prostě radost poslouchat. Když se k tomu přidá i výborná choreografie tanečních scén a fantasticky pestrobarevná vizuální stránka, nezbývá mi než konstatovat, že jsem byl svědkem jednoho z nejlepších muzikálů všech dob. Je přímo neuvěřitelné, že Hollywood tímto snímkem dokonale oživil současnému divákovi představu starých dobrých klasických muzikálů ze 30.-50.let, aniž by přitom tvůrci sklouzli do přílišné novodobosti, nebo naopak do snad až nudné staromódnosti. Baz Luhrman si zaslouží můj veliký obdiv. Mimochodem - oslavované Chicago vedle tohoto skvostu vypadá jako chudý příbuzný vedle bohatého strýčka z Ameriky. ()
║Rozpočet $50miliónov║Tržby USA $57,386,607║Tržby Celosvetovo $185,054,000║ Spectacular Spectacle! /100%/ ()
Po prvním podívání jsem si říkal, kde všichni berou tak vysoká hodnocení. Asi jsem neměl náladu nebo jiné starosti a tak jsem nechápal tento netradiční muzikál. Na podruhé to bylo jiné. Od prvního záběru, kdy se roztáhla opona, hudba začala hrát a kamera vjela do jiného světa než který znám. Pomalý depresivní úvod byl jen začátkem, poté mě začala mlít obrovská kola Moulin rouge, která drtila mojí čelist, mé oči a uši. Svět pařížské smetánky plný hudby, barev, krásných žen a tance. Sledujete perfektního Ewana McGregora, který dychtí po lásce. Až svou lásku, ztělesněnou Nicole Kidman, potká jako by se zastavil čas. Hudba proudí a vy jen s otevřenýma očima začínáte více a více milovat tento svět ... Zbylých 120 minut je natolik úchvatných a hudebně dokonalých, že s radostí a pokorou prohlašuji Moulin rouge za nejlepší muzikál minimálně posledních 10(20 ... 50 :))) let. Hudebně je tento film opravdu z jiné galaxie. Nespočetně písniček nejen z 90-tých let, ale také něco z 80 a 70 let. To potěší každého fanouška a milovníka hudby. Spojení událostí a hudby je ukázkou neskutečně pevné a citlivé ruky Baze Luhrman. Škoda, že takhle nenatočil i Romea a Julii. Herci jsou vybráni s přesností a jsou úchvatní do jednoho (ať žije Jim Broadbent!). Jsou díla, která ve vás možná nevyrostou po prvním shlédnutí, ale ty které to zvládnou ve druhém jsou možná i mnohem lepší... Koho nezamrazí při Show must go on není podle mě člověk. ()
Muzikal, pri jehoz sledovani jsem zustal v nemem uzasu. Dokonala choreografie, kostymy, herecke i pevecke vykony. Proste vsechno tu sedi. ()
Typicky hollywoodsky nabubřelá postmoderní ,,slátanina" s geniálními místy, její synkretismus ale narušuje integritu filmového tvaru. Nevadí mi ani tak spojení dekadentní stylizace přelomu 19. a 20. století s hudebními trendy konce století dvacátého, šantán s Nirvanou, Madonnou či Davidem Bowiem, ale spíš povyšování kýče na umění a hledání úhlů pohledu, který by v kýčovitosti našel umělecké kvality. Navíc čistě americký přístup povrchního přístupu k mimoamerickým reáliím a překroucení historického kontextu, který se z celé dekadentní Paříže zaměří jen na pár všeobecně zažitých ikon. Jistě - je tu celá paleta skvělých pěveckých a choreografických výkonů, scény vypočítané na efekt doslova přetékají z plátna či obrazovky, zaujme velice módní bravurní střihová ,,klipovost", práce s kamerou je takřka na samé hranici maxima profesionality, film je nádherně vizuální, ale jaký má tenhle spektákl vlastně smysl? ()
Ač se tvůrci snažili držet na hranici snesitelného a úsměvně pompézního kýče z červené knihovny, tak bohužel až příliš často sklouzávají k hloupé, hlučné (není tu snad ani vteřina ticha či scéna, kdy by se někdo nepitvořil, nevřeštěl, nepištěl apod.) přeplácanosti tak plné střihů, že to snad musí být zapsané v Guinessově knize. Ovšem jednou za čas si to sedne a tak například při tangu či milostném duetu Satine s Krystiánem jdou všechny výtky stranou, jelikož v tu chvíli není co Moulin Rouge vytknout. Škoda, že podobně silných a působivých momentů není ve snímku o něco více, ale na druhou stranu, ono jich tam zase až tak málo také není. ()
Třetí díl a zároveň vrchol Luhrmannovy vizuálně-akusticko požitkářské Red Carpet trilogie, jehož téma bylo převzato až kdesi ze starých řeckých pověstí, konkrétně se nechalo inspirovat Orfeovým mýtem. Jako muzikál je to doslova drtivě působivé, ale dle mého názoru by rozhodně pečlivější výběr a trocha kultivovanější provázanosti neškodily, neboť takto je sic atmosféra zábavního podniku z nejluxusnějších navozena znamenitě, avšak nosná funkce hudební linie filmu ztrácí možnost svého uplatnění. ()
Byl jsem příjemně překvapenej bylo to totiž nefalšovaně zábavný a to neni málo. Navíc skvělá Nicole Kidman (jinak jí moc nemusim) a vizuální stránka na jedničku Bazi Luhrmanne. ()
Reklama