Režie:
Sidney LumetKamera:
Oswald MorrisHrají:
Sean Connery, Harry Andrews, Ian Bannen, Alfred Lynch, Ossie Davis, Roy Kinnear, Jack Watson, Ian Hendry, Michael Redgrave, Norman Bird, Neil McCarthy (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Disciplína je základ všeho, každého vzpurného ducha je třeba zlomit. A přeběhnout v plné polní pod palčivým africkým sluncem několikrát po sobě umělý písečný pahorek, to dokáže zlomit i ty nejsilnější. O tom je alespoň přesvědčen seržant Wilson, který je – díky svému slabošskému veliteli – de facto jediným pánem a vládcem anglického kárného tábora kdesi v libyjské poušti. Jeho úkolem je udělat z té vězeňské sebranky, z těch slabochů, zlodějíčků, ulejváků a dezertérů zase správné chlapy, vojáky tělem i duší. A on je z nich udělá, i kdyby je to mělo stát život. Ti, kdo tohle peklo opouštějí, vědí, že se sem už nikdy nechtějí vrátit. Ti, kdo přijíždějí, netuší, co je tu čeká. Netuší to ani pětice nejnovějších „přírůstků“ v čele s degradovaným seržantem Robertsem, na němž si Wilson a jeho pravá ruka Williams hodlají obzvláště smlsnout. (Česká televize)
(více)Recenze (289)
Zlatá Palma - výběr ()
Sidney Lumet, komorní prostředí a pekelná výheň, to už jednou předtím parádně zafungovalo. Naštěstí do téže řeky dvakrát vstoupit lze, takže se nám dostalo výborného zpracování knihy zpochybňující (ovšem ne bezvýhradně) autority a problém s rovnáním lidských páteří. K přemýšlení toho dostanete víc než dost, a předvedou vám to figury realisticky proměnlivé (s ohledem na rozdílnost vaší a jejich situace někdy absurdně působící) a bez rozdílu skvěle zahrané. Dvě hodiny, které vážně stojí za to, i když kratší a údernější Dvanáctka pořád o něco vede;) 80% ()
Tohle je kárný tábor, tohle je pahorek a jestli nechcete vypustit duši na jeho vrcholu, koukejte poslouchat! Jasné?! JASNÉ?!!! ___ Poslouchat rozkazy. Poslouchat rozkazy a nehledět na jejich nesplnitelnost. Dezertéři, zloději, zbabělci a slaboši – pěkná sebranka. Co se z nich stane během následujících dní? Zocelení muži, zcela věrní své vlasti či pološílené trosky?___ Z lidí, kteří mají plnou hubu keců a přitom si nevidí na špičku nosu, mi vstávají chlupy na zátylku. V Pahorku jsou hned dva takoví a co je na nich nejhorší – mají pravomoc buzerovat své podřízené. Ty oslovují výhradně zvýšeným hlasem plným pohrdání. Copak na to mají právo, takhle deptat muže, kteří se prohřešili pouze snahou nezcvoknout z na hlavu postavené války? Jistěže ne, ale koho to zajímá? Kdo je vyslyší, kdo ví, k čemu dochází „za zdí“?___ Pahorek nemá zápletku v obvyklém slova smyslu. Vychází z faktu, že britské kárné tábory strašily své svěřence hromadou písku. Asi pětimetrovou hromadou písku, jejíž zdolání vypadá jako hračka. Nikoliv, běháte-li nahoru a dolů s plnou výzbrojí, v tom největším vedru, kdy vám slunce seškvařuje kůži. Člověk si až říká – raději schytat kulku na frontě než tohle. Lumetovi se za vydatné pomoci kamery Oswalda Morrise a herců, jež si jistě vytrpěli své, daří přenést na diváka část z nepředstavitelné fyzické a psychické zátěže. Nelidské zacházení s vězni a po většinu filmu ani náznak naděje ve změnu k lepšímu u mne vyvolávalo krajně nepříjemné pocity, o pár řádů převyšující zážitek z jiných, subtilněji zaměřených „vězeňských“ dramat. Scénář (nepřekvapivě podle divadelní hry) slovy neplýtvá. Buď jde o monolog kódového označení „buzerace“, či o dialogy, jež stejně nic neřeší a prohlubují celkovou beznaděj. Potěšující je snaha nekritizovat armádu jako instituci (neboť ta občas slouží svému účelu), nýbrž jednotlivce. Na Pahorku mě mrzí jenom tři věci. Bohužel právě ony tvoří neproniknutelnou bariéru mezi čtyřmi a pěti hvězdičkami. 1. Až do absurdně vypjatého finále jsem se nemohl zbavit dojmu, že by celý snímek bylo možné zhustit do nějakých osmdesáti minut. 2. Nepříjemnost neúnosných teplot by lépe vynikla v barevném formátu. 3. Vzniknout Pahorek o dva roky později a nebýt vázán původní divadelní hrou, mohly by být hrany některých již tak nepříjemných buzerkeců výrazně přiostřeny (po Kdo se bojí Virginie Wolfoové padla v této oblasti spousta tabu). 85% Zajímavé komentáře: Radek99, genetique ()
Obstojný přepis románu Raye Rigbyho, který pak napsal i pokračování, nazvané Pahorek z písku (které zatím zfilmováno nebylo) od předního režiséra převážně dramat, Sidneyho Lumeta, který oslnil svojí prvotinou Dvanáct rozhněvaných mužů. Zároveň jedna z prvních hlavních rolí Seana Conneryho mimo sérii s Jamesem Bondem. ()
Pôsobivé, dobre zahrané, Connery exceluje. /90%/ ()
Vždy je pro mě těžké hodnotit snímky Sidneyho Lumeta. Jeho styl a témata, která si vybírá mi nejsou tolik sympatická a vyhledávaná. Přesto jeho snímky často shlédnu, hlavně kvůli obsazení, a bývám zklamán. Všechny jeho sociální a morální témata, které se snaží pečlivě vybudovaným snímkem divákovi přiblížit a donutit ho přemýšlet mi nepřijdou tak skvělé a důležité. Pahorek je moci a možnosti se rozhodnout. Je odmítnutí špatného rozkazu špatné? Otázky se rodí jedna vedle druhé, ale vše je zabíjeno nejen délkou, ale i pomalým tempem filmu, v kterém se toho zase tolik neděje. Kdo očekává od válečného snímku válku, střelbu a akci, bude zklamán, protože Pahorek je spíše o tom, co se stane když někomu dáte moc a když se někdo špatně rozhodně. Lumet mě opět nepřesvědčil o své výjimečnosti a přijde mi čím dál více jako prominentní režisér, jehož renomé je větší než skutečné schopnosti. Mám pocit, že film mohl obsahovat mnohem více a ne jen dvě tři témata točená dokola. ()
Vynikající klasické válečné drama Sidneyho Lumeta je film skrývající v sobě několik rovnocenných významových rovin. Předně je silným demýtizačním válečným snímkem, jelikož většina filmů zobrazujících 2. světovou válku tento konflikt reflektuje čistě černobíle - kladnými hrdiny jsou spojenci a zápornými vždy vojáci Osy. Tím, že děj filmu se neodehrává přímo uvnitř válečného konfliktu, na frontě či v její blízkosti, ba ani v týlu pod správou německých či japonských okupačních vojsk, ale v jakémsi odříznutém, homogenně izolovaném a uzavřeném prostoru trestaneckého britského tábora, dochází k mírnému sémantickému posunu - negativními hrdiny se stávají dozorci britské armády. A to už je druhá, zřejmě významnější rovina filmu - obrazově velmi silná úvaha nad smysluplností subordinace uvnitř uzavřeného systému a nad nezbytností její neustálé kontroly, pokud se kontrolní mechanismy ponechají pouze v řádu systému samého, lidský faktor tu má velmi kontroverzní roli, neboť v sobě obsahuje to, čemu Freud říká ID, někteří sociologové malý fašista a jiní obecně zvíře v nás - člověk má často v sobě tendence své postavení v systému utvrzovat a posilovat neadekvátními prostředky, týkající se mnohdy agresivity a násilí... Symbolická postava seržanta Williamse (jakési obdoby Formanovy vrchní sestry Flatcherové či podobných zrůd z dalších, již čistě vězeňských dramat západní kinematografie) a proti němu stojící Joe Roberts - voják odsouzený za zbabělost, což je absurdní pojmenování pro hrdinství vzepřít se nesmyslnému rozkazu a porušit železná pravidla subordinace, základu, na kterém stojí celý systém... Symbolický je i pahorek uprostřed tábora, jehož přítomnost je především psychologická...kdo se přestane bát jeho, přestane se bát i hrůz panujícího absurdního status quo... Sidney Lumet natočil velký film o síle lidského ducha a principech zneužívání moci, který časem neztratil nic ze své působnosti... ()
Pahorek Raye Rigbyho není protiválečnou agitkou. A není tomu tak ani ve filmové adaptaci Sidney Lumeta. Naštěstí. Jde "pouze"o zřejmě nejlepší obžalobu zkostnatělosti britské armády. Adaptace se vyvedla na výtečnou. Snad krom šílenství Jacko Kinga, které je tu podáno poněkud podivně zkratkovitě. Lumetova režie i na omezeném prostoru jednoho písečného buzerplacu a jedné cely naprosto exceluje. Výborný zážitek je navíc skvostně podpořen hereckými výkony. Atmosféra vedra, bezvýchodné situace a dusna je tak perfektně podaná, že se potí nejen postavy, ale i divák. Na Pahorek se prostě nezapomíná. Dodnes mě nepřestává fascinovat, že nebylo zfilmované i přímé pokračování Pahorek z písku, ve kterém se osudy jednotlivých postav uzavřou. Na druhou stranu filmový konec je tak nějak více znepokojující. ()
Psychický terror, obzvlášť v posledních 20 minutách už je tak silný, že sem měl srdce až v žaludku. Tohle je jeden z nejsilnějších filmů co jsem kdy viděl, kdybych si nečím takovým musel projít, nejspíš bych se už nikdy nevzpamatoval. Kvality tohohle filmu jsou nezpochybnitelné. ()
"Já vám tedy říkám, že fronta vám po tomhle kriminále bude připadat jako ráj!" A já k tomu dodávám, že válející se vězni v českých kriminálech by podobnou buzeraci potřebovali, aby se s chutí nevraceli tam, kde je bude stát živit. Nicméně tady jde o armádu a o vytvoření poslušných robotů, kteří budou následně tupě plnit rozkazy. A proto přichází na řadu sympaťák - degradovaný seržant Roberts, který zná svá práva a recituje přesné znění paragrafů i z nejhlubšího spánku. Je to zkrátka souboj vůle, při kterém se suchým britským humorem příliš nešetří a takovou kombinaci si umím vychutnat i v úmorném vedru. Samozřejmě při pohledu z klimatizovaného pokoje. ()
Sean Connery spolu se Sidney Lumetem proti nesmyslnosti války, lidské agresivitě a rigidnímu myšlení, to vše zosobněné v nenáviděném pahorku uprostřed vojenské káznice. Když člověk dostane v šachu dobře rozestavené figurky, jakoby se to hrálo samo. A Lumet jich dostal celkem sedm - dobráckého černocha, zásadového opilce, zbabělého šmelináře, férového bareta, neústupného řídícího káznice, sadistického strážného a dušínovského bachaře. Rozehraná hra však nepřipomíná rozvernou říkanku na dobrou noc, ale psychologický teror jak pro své postavy, tak i pro samotného diváka. Nejvíc si považuji momentu, kdy Sean Connery odříkává všemožné paragrafy, a úplného závěru. Úchvatné dílo, co nenechá vydechnout. ()
Takový malý pahorek a přítom je tak těžké ho zdolat. No, bodejť by ne, když makáte na přímém slunci, na zádech táhnete obrovský pytel a ještě k tomu nad vámi řve despotický velitel. Atmosféra tyranie se mi líbí (snad ještě pro to nejsem úchyl), jenže jsem neměl úplný pocit vtažení do děje. The Hill znamená příjemně ztrávené 2 hodiny, bohužel k dokonalosti ještě něco chybí. 8/10 ()
Velmi intenzivní film. Přitom působí dost přesvědčivě. Lumetova vynikající režie a bez výjimky strhující herci to táhnou ještě o stupínek výš, než samotný silný námět. ()
Připadalo mi to docela dobrý, ale díval jsem se na to v hospodě, kde do toho neustále nějakej militantní důchodce řval, že za komunistů stály cigára 3,60 a podobný "zajímavý" informace, takže mi muj kulturní zážitek dost pokazil. Možná to někde zkusim sehnat a podívat se na to znovu v klidu. Zatim dávám 3 hvězdičky. update 6.2. 2015: Netušil jsem, že to bude trvat 7 let, než se na to podívám doma v klidu. Takže po druhym zhlédnutí zvyšuju hodnocení na 4 hvězdy. ()
Hodnocení možná není objektivní, z filmu jsem stihl jen posledních asi 45 minut, ale ty stály za to. Tvůrci moc dobře věděli, co chtějí natočit, v celkové síle jim pomohla samozřejmě také předloha. Nekontrolovaná moc nad jinými je asi nejsilnější droga. Příběh taky dost demýtizuje Britskou armádu a Brity jako takové. ()
Srdce tohohle filmu ke mně nějak nedotlouklo. Nechci vyloženě říct, že by to bylo moc knižní či divadelní, ale je to prostě takové těžkopádné, moc se tam mluví, respektive moc se slovně vysvětluje všechno, co je či mělo by být zřetelné z kontextu a ukázané obrazem a akcí. Je to takový nestabilně rozkročený mrzáček mezi klasickými filmy jako například Vzpoura na lodi Bounty, na kterou jsem koukala nedávno a která mi přišla starosvětsky skvělá, a brilantní moderní kinematografií, jakou bude Lumet za pár let předvádět ve Psím odpoledni. Ať po sobě házejí písek jak chtějí, ať Connery křičí ze všech sil, tady žádný "Attica! Attica!" moment nenastal. ()
Perfektně vygradované, závěrečných dvacet minut pak fenomenální herecký koncert... ()
Celosvětový úspěch filmu nezapříčinila ani tak režie Sidneye Lumeta a filmový scénář, jako spíš kultovní literární předloha Raye Rigbyho, která vyvolala velké diskuze v Británii a stala se bestsellerem. Je to výjimečná dramatická látka, která není prvoplánově protiválečná, i když výpadů proti armádnímu systému se tam najde celá řada a hrdina snímku skončí v cele č. 8 konec konců proto, že odmítne splnit nesmyslný příkaz k útoku, který znamená masakr jeho jednotky. Spíš je to film o povaze a zvůli jakékoli moci, která není korigována veřejnou kontrolou, a snímek se tak podobá spíš těm lepším klasickým vězeňským dramatům. Film je skvěle herecky obsazený a slušně režijně zvládnutý. Byla to pro Seana Conneryho první velká herecká příležitost vymanit se z bondovské škatulky. Zajímavý je psychologický profil jednotlivých postav a z toho vyplývajících střetů. Celkový dojem: 90 %. ()
Touha vzbouřit se proti útlaku je z tohoto filmu cítit ještě mnohem víc než z Přeletu nad kukaččím hnízdem. Ale i ty podmínky jsou zde horší. Děj je vcelku poutavý, herecké výkony výborné a utlačovaní si diváka brzo získají nejen na svou stranu, ale i na stejnou pocitovou vlnu. Ano, závěr filmu mě naprosto vtáhl do sebe a taky bych nejradši Williamse zmlátil neohlížeje se na fakt, že to později bude přitěžující okolnost. Trochu mi vadil ten docela uříznutý konec + velice proměnlivé chování seržanta. ()
Dejte britským vojákům s kárnými prohřešky vybrat, jestli dosáhnout vrcholu poblíž Venušina pahorku, nebo denně zdolávat ten písečný uprostřed žhavé Libye. Schválně, čemu dají přednost.. Lumetova klasika poukazující na to, že není nic opojnějšího, než moc nad jedincem, obzvláště v nepravých rukou.. Buzerace, řev, poklus a zase buzerace - atributy pozvolna gradujícího snímku s překvapivou pointou a nádechem absurdna, kdy kárný tábor zaměřený na utužení disciplíny připomíná s blížícím se koncem cirkus bez principála i subordinace. Mimochodem, přes obrazovku to lepkavé vedro na člověka úplně sálá - ani se Connerymu nedivím, že chodil s pískem jen 1 x denně.. ()
Reklama