Režie:
Pablo LarraínScénář:
Steven KnightKamera:
Claire MathonHudba:
Jonny GreenwoodHrají:
Kristen Stewart, Sally Hawkins, Jack Farthing, Timothy Spall, Sean Harris, Jack Nielen, Freddie Spry, Stella Gonet, Amy Manson, Richard Sammel (více)VOD (2)
Obsahy(2)
Během vánočních svátků s královskou rodinou na panství Sandringham v anglickém Norfolku se Diana Spencer (Kristen Stewart), potýkající se s duševními problémy, rozhodne ukončit své deset let trvající a dávno vychladlé manželství s princem Charlesem. Ačkoli se množí zvěsti o aférách a rozvodu, na Vánoce se musí o všem mlčet a předstírat pokoj v rodině. Je tu jídlo a pití, střelba a lov. Diana tu hru zná. Ale letos to bude úplně jinak. Film Spencer vypráví o tom, co se mohlo odehrát během těch pár osudných dní. (Forum Film CZ)
(více)Recenze (145)
Další Larraínův přepálený pokus o cenami ověnčené drama o silné ženské dnes již historické postavě, které ovšem vychází tak nějak do ztracena. Po Natalii Portman jako Jackie ubírá na herecké kvalitě a přidává na zajímavosti postavy. Takže tu máme Kristen Stewart jako Lady Dianu. Opět tu máme nekonečné close up záběry na tuhle špatnou herečku a to prostě nebaví. Třecí plochy mezi Dianou a královskou rodinou jsou zřejmé a velmi často zobrazované. V tomto velmi komorním až ''rodinném'' prostředí sice asi né tolik, ale mě tenhle Larraínův styl poměrně vadí. ()
Teda jestli je Její veličenstvo takováhle kráva, tak to bejt Bondem, tak dám výpověď. Mám dojem, že na tom panství Sandringham bylo víc magorů než u chocholouška. Není to o příběhu , je to o hlavní postavě tedy Lady Dianě, kteoru naprosto perfektně hraje Kristen Stewart, ale některé ty její snové vize nejsou zrovna to co bych v totmto filmu potřeboval. Magořinec očima hlavní hrdinky, které mě bylo líto, což byl asi cíl autorů nevím, ale klidněbych to hodil do 90 minut a nic by se nestalo. Kristen to vytáhla ke třem. ()
Tři dny v životě princezny Diany jsou vykresleny velmi stylizovaně, přepáleně a znepokojivě. Navzdory vizuální atraktivitě jednotlivých scén je však výsledkem poměrně unylý a nepodnětný obraz. Více zde. ()
Způsob, jakým Larraín vede Stewart, je pro mě vrcholně nepříjemný až nesnesitelný na sledování. Protože totéž dělal u Portman v Jackie, jsem ochotný připustit, že to je nějaký jeho záměr. Jenže k čemu to fetišistické imitování tak enormně strhávající pozornost a bránící jakémukoliv proniknutí do filmu a zneviditelnění média slouží? Samozřejmě, že existují filmy, kde by dávalo smysl, že má být umělost co nejvíc viditelná, ale proč tady? Napadají mě hypotetická vysvětlení, jako že umělost filmu má reflektovat umělost života, v němž je Diana uvězněna. Podobně vágní vysvětlení jde samozřejmě uvalit na každé blbé rozhodnutí, když má člověk trochu fantazie. Nutno ale dodat, že u Spencer takové čtení funguje mnohem líp než u Jackie, protože celé to klišé uvězněné Diany je pořád relativně nosná věc. Osobně se jen cítím trochu otrávený, když mám sympatizovat s trpícími milionáři - ono to totiž není tak smrtelný. Špatně se vdala, královská rodina jí lezla na nervy, tak se rozvedla... a tím by to bylo vyřešeno. A mezi tím teda sní, aby mohla Vánoce místo královského paláce trávit ve svém rodném paláci. Sad :-(. Filmaři si to zřejmě uvědomují, tak vkládají Dianiny představy a halucinace, aby touhle lacinou berličkou zostřili konflikt, který není sám o sobě zase tak zajímavý, intenzivní ani důležitý. Jako přepjatá performance subjektivního pocitu bezvýchodnosti a uvěznění mě to ale i přes všechno, co píšu, opravdu dokázalo místy zaujmout a strhnout, to uznávám. Rozhodně by se ale dalo říct, že Spencer je takový ekvivalent českého chcípáckého filmu, který je založený na neustálé sebelítosti protagonisty. Tím více živené, že jde o film natolik subjektivní, že "druhá strana" osciluje mezi nepřítomností a monstrozitou, takže Dianu nejde konfrontovat ničím přesahujícím její úhel pohledu. Tahle Diana navíc zřejmě plně odpovídá veřejnému nekomplikovaně trpitelskému obrazu Spencer, který nemá ambici reflektovat skutečnou komplexitu Dianiny osoby - ženy, která tvrdila, že nechce být vnímána jako výjimečná, ale zároveň byla v neustálém kontaktu s médii, informovala je o svém pohybu, aby na ni všude mohli čekat fotografové, a šířila drby z královské rodiny, aby vždy zůstala v čele pozornosti. Je legrační, že tu Dianě neustále někdo vykládá, jak musí budovat svůj obraz, čemuž se ona diví, když skutečná Diana byla asi nejschopnější individuální člověk královské rodiny co do manipulace s médii a veřejným obrazem a dokázala stočit narativ směrem, jakým chtěla, tváří v tvář celé buckinghamské mašině. Respektuju, že tvůrci se tenhle aspekt rozhodli ignorovat ve jménu jednodušší fantazie, je ale na místě říct, že tohle je přesně film, jaký by Diana chtěla, aby o ní vznikl, zobrazující ji jako naivní, nekonečně citlivou a křehkou ničenou ženu. Spencer funguje tako taková manýristická extenze všech těch minisérií a dokusérií o královské rodině, která o ní vypráví tragické příběhy, jaké chceme sledovat, s trochu větší finesou. ()
1001 důvodů, proč nechcete být princeznou předtím, než umřete. ()
Ach jo, proč existuje tendence vymýšlet si fabricated nonsense o skutečných lidech, když je tu nekonečné množství perfektně dobrých neskutečných lidí, o kterých se může bez obav vymýšlet do aleluja. Jediná věc, která stojí za zmínku, bude zřejmě soundtrack. I když s tónem, pojetím a vyzněním filmu nesouhlasím (silné soustředění se na pouze jednu stránku jedné osoby, manipulace všeho s cílem dojít k vlastním závěrům a ignorování veškeré další rozmanitosti - asi bych mluvila jinak, kdyby šlo o fiktivní postavu, ale to bohužel nejde, i když vlastně jde, protože tato Diana nikdy neexistovala), hudba Jonnyho Greenwooda tomu sloužila dokonale. Kostýmy se příliš snažily podporovat Kristeninu "moderní" (současnou) krásu, místo aby se doopravdy ponořily do devadesátkové žumpy. S každým dalším "životopisným" snímkem si uvědomuji, jak moc nenávidím životopisné snímky, nicméně teď nenávidím i sama sebe, že jsem se na to podívala a tím se této mašinérie zúčastnila a podpořila ji. ()
Všechny ty symboly jsou tam tak okaté, všechny repliky tak doslovně návodné a vývoj hlavní postavy i všech kolem tak nulový, že by se z toho chtěl jeden taky minimálně zamknout v koupelně. Diana se chce dostat pryč do krajiny svého dětství, která je tak blízko, ale přitom tak daleko, místo toho ale musí být zamčena ve strašidelném studeném zámku, kde všichni všechno slyší, váží se, zašívají si závěsy a neustále na sebe jen čekají, aby se pak dozvěděla, že je jen a pouze odosobněným platidlem v instituci, kde se minulost mísí s přítomností, ale neexistuje v ní žádná budoucnost. A dál? Já nevím, ale kafrat na královskou rodinu je tak obrovský mainstream, že prostě už vyžaduju, aby ten film šel někam dál, což se neděje, jen demaskuje dávno demaskované. A proč by měl naléhavý šepot Stewart dostat Oscara, z toho taky úplně nechápu. ()
Ze smutné princezny, kterou si pamatuju z dětství se stala halucinacemi trpící sebestředná bulimička, která děti krmí nezdravým jídlem. Stewartka hraje skvěle jen se mi nelíbí koho. Larraín kopíruje Terrence Malicka, ale nemá na to ani režisérsky ani Lubezkiho. Rozpačité bloumání sychravou Anglií a jako průvodce bláznivá ženská. Ještě že jim k tomu hraje Greenwood hudební podkres k sebevraždě. P.S: Královnina jediná hláška za celý snímek hezky rezonuje. You understand, my dear, that all you are is currency. ()
Napřed jsem si na cílenou vhs stylizaci nemohl zvyknout, ale posléze mě film začal docela bavit a vlivem náhod jsem si poměrně užil většinu stopáže ve velmi pomalém tempu. Kristen Stewart je v roli Diany úplně akurátní, ale na Oscary bych to letos neviděl. Tři dávám nakonec kvůli faktu, že úplně nerozumím, co vedlo tvůrce k natočení zrovna této krátké etapy života tragicky zesnulé princezny, zvlášť když existuje něco tak brilantního jako seriál Koruna. Je mi zcela jasné, že historicky nic z toho nebude úplně přesně a třebaže se Diana v tomto filmu psychologicky více podobá svému předobrazu, nijak výrazně se snímek do filmové historie nepropíše. ()
Asi bylo předem jasné, že se se všemi těmi účesy, klobouky, kostýmy a slavnými pózami tvůrci vyřádí, bylo zároveň zřejmé, že hlavní postava bude herecky zářit (i když téměř první scény v podniku, když se slavná princezna ztratila, jsem se skoro lekl), jenže jinak je tahle látka už předem tak nějak odsouzená k tomu stát se dalším životopisným dramatem bez přidané hodnoty. A že už takových bylo. Prostě jedna smutná paní chodí po chladném panství britské královské rodiny a řeší, co bude dál. Děj se odehrává během několika dní vánočních svátků, v době, kdy si princezna z Walesu uvědomila, že do téhle rodiny a do tohohle manželství s princem Charlesem už nepatří. Jednoduše v době, kdy neměla na růžích ustláno, sužovaná psychickými potížemi, bulimií a sebepoškozováním. Nechtěla ale sklonit hlavu, i když byla v téhle společnosti plevelem, který „bohužel“ tolik zajímal britskou veřejnost a bulvární novináře a ještě si dovolila být matkou budoucího panovníka. Zatímco Jackie režiséra Pabla Larraína nepřinesla takřka žádné emoce nebo dějovou gradaci, Spencer alespoň nějaký konflikt má. Práce s psychickým nátlakem je poměrně slušná, všechna ta znepokojivá hudba, zaťaté pěsti, všeříkající pohledy… Kristen Stewart zvládla uvězněnou, křehkou Dianu velmi slušně. Nedivím se každopádně, že jsou mnozí otrávení, když mají sympatizovat s trpící přehlíženou hysterkou, pardon princeznou, která měla na každém kroku poskoky… ()
Roberta Pattinsona i Kristen Stewart bezpochyby nejvíce proslavila série Twilight sága. Oba se následně po konci série vydali směrem, kdy ztvárňují vážnější a náročnější role, aby dokázali, že nejsou jen ty hezké tvářičky z Twilightu a skutečně jsou schopnými herci. Robert Pattinson se tak objevil v menších filmech jako Dobrý časy, High Life či Maják a též se z něj stal nový Batman. Ani Stewart nezůstává herecky pozadu, což dokazuje i fakt, že se zhostila hlavní role princezny Diany v dramatu Spencer a aktuálně je jednou z předních kandidátek na nominaci na Oscara za nejlepší ženský herecký výkon roku. Stojí ovšem Spencer vůbec za pozornost? Režie se ujal chilský filmař Pablo Larraín, tvůrce například dramatu Jackie, kde Natalie Portman ztvárnila Jackie Kennedy v krátkém období po smrti jejího manžela Johna Kennedyho. Drama, které postrádalo, nedošlo v něm k žádnému vyvrcholení, spousty momentů ve finále nemělo žádnou pointu a celé to prostě působilo jako záležitost, která se chtěla prodat jen skrze smutné téma a alespoň vydařený výkon Natalie Portman. Stejně jako Jackie poté Spencer není klasická biografie. Spíše má dle zahraničních věhlasů skutečně blíž k klaustrofobickému hororu, který strávené Vánoce v kruhu královské rodiny prezentuje jako nepříjemné peklo. A alespoň netradiční pojetí takovéto látky trochu existenci Spencer ospravedlňuje. Jisté problémy, které měla už Jackie převládají i zde. Celé to vlastně hezky vypadá, kostýmy, výprava a masky působí dobře. Opět to celé táhne nahoru hlavní ženský herecký výkon, kdy je přeměna Stewart do role princezny Diany v jistém ohledu působivá a i přes americký původ působí Stewart jako britská princezna věrohodně. Jako u Jackie se v průběhu projeví jistá chladnost, na rozdíl od Jackie zde ovšem ta chladnost není tolik patrná a označení za klaustrofobický horor dává v průběhu větší a větší smysl. Na rozdíl od Jackie je alespoň u Spencer skutečně cítit nějaká osobitost. Smutný příběh Diany Spencer je zde vyprávěn ve zcela novém světle, královská rodina v průběhu působí úplně stejně jako z vyprávění prince Harryho a Megan Markle u Oprah Winfrey. V průběhu se bohužel ukáže, že to celé jako v Jackie působí uměle, přitom tahle látka si přímo říká o to, aby v ní byl skutečně cítit kus citu a film se mohl divákovi dostat pod kůži. Spencer ovšem alespoň v jistých momentech skutečně dokáže něco vzbudit, na rozdíl od Jackie působí jako film, kde se něco načne a pak to má celé má nějakou dohru a smysl. Je tam alespoň nějaká gradace a vývoj z bodu A do bodu B. V průběhu se jen možná ukáže, že období, které film zpracovává možná není úplně nejnosnější. Film, který by vyprávěl příběh Diany Spencer od jejího zasnoubení s princem Charlesem až po definitivní rozvod by byl ve finále rozhodně nosnější i přesto, že příběh nešťastného manželského svazku je většině lidí známý. Steven Knight se ve svém scénáři tak alespoň Vánoce Diany v roce 1991 okořenil o různé halucinace. Především se navíc film snaží Dianu Spencer vykreslit jako citlivou osobu, která nikdy nechtěla být středem pozornosti. Stejně jako Diana z roku 2013 od Olivera Hirschbiegela s Naomi Watts je Spencer filmem, který by se Diane Spencer líbil, protože jí ztělesňuje přesně takovou, jak sama sebe nejspíš chtěla za každou cenu vnímat. Přitom právě případný film, který by Dianu prodal jako osobu, která i přes popírání přeci jen o pozornost toužila a byla pořád v kontaktu s médii, vznikl by z toho zajímavý film o komplexní postavě. K té má Diana Kristen Stewart pořád přeci jen daleko a většinu času je to pořád především nevinná oběť, která musí trávit Vánoce se zkaženou královskou rodinou. Celý to v součtu působí neskutečně černobílé, což je prostě škoda. Nejhorším faktem je to, že i když Diana Spencer hlavní hrdinkou, její osobnost film prostě dostatečně neprozkoumá a nevykreslí. Stewart možná hraje skutečně dobře, její Diana se ovšem dá v rámci Spencera skutečně popsat v jedné větě, což o skutečné princezně nešlo. Larraín možná bývalé ženě prince Charlese ve finále dělá větší poctu než pár let nazpátek právě Jackie Kennedy, pořád to ovšem působí dojmem, že realizoval film bez skutečného procítění. Spencer je v mnoha ohledech sice vydařenější než Jackie, většina problémů, které měla už právě Jackie ovšem zůstávají i u Spencer. Kristen Stewart se bez oscarové nominace nejspíš neobejde a to netradiční pojetí, které skutečně může vyvolat pocity nepříjemného klaustrofobického hororu je alespoň trochu neokoukané a osobité. Pořád je to černobílé, rozhodnutí zaměřit se právě pouze na Vánoce 1991 je ve finále trochu zvláštní, protože toto období skutečně dvakrát nosné není (i když na jeho konci dojde k zásadnímu bodu v životě Diany Spencer) a celé to vlastně ničím dvakrát nestrhne. Řemeslně ovšem rozhodně solidní práce a na rozdíl od Jackie Spencer alespoň působí jako umělecký film a ne jako něco, co si na umění pouze hraje. Za rok si na Spencer ovšem nikdo nevzpomene.... () (méně) (více)
Šíleně smutná princezna 2 ()
Nepríjemná psychodepka z ranku Queen of the Earth. Kristen oscara. Čo som tak kukal bookmakerov, furt veria viac Kidmanke, ale bolo by to krásne zavŕšenie. ()
Larraín má meno a tak do svojho filmu môže obsadiť, koho len chce. Okrem Kristen ma bavili super proti typu obsadení Harris a Hawkins a aj Spall neopakuje žiadnu zo svojich predchádzajúcich úloh. Ako Watts, tak Stewart považujem za krajšie ženy než "iba" sympatickú Dianu a tak som opäť vnímal túto postavu ako niekoho iného, čo je ale moja chyba. Dlhšiu časť stopáže ide skôr o klasické obrázky z konvenciami zviazanej rodiny, z ktorej je vám zle, potom si ale Larraín a Knight povedali, že treba prehodiť výhybku na koľaj s názvom melancholický, až surrealistický art a osobne by som radšej ostal v zabehnutých koľajách, i keď som bol na strane liberálnej a normálnejšej Diany (ako v tomto filme, tak v realite). ()
Otřesné a nudné. ()
Myslím si, že toto bude opäť film, ktorému na CSFD nepredpovedám červenú budúcnosť. To už je zrejmé teraz (66%), no podľa môjho laického odhadu, to asi ešte pôjde dole. Ak sa mýlim, budem rád. Pretože "Spencer" je rozhodne filmom, ktorý je podľa mňa hodný pozornosti. A pritom stačilo spraviť 2 excelentné elementy na to, aby to všetko fungovalo. Výkon Kristen Stewart, ktorá pôsobí veľmi prirodzene, úprimne a veril som jej asi každú momentku. Doslova som mal pocit, že ten scenár prežila na vlastnej koži. A musím jej za to zložiť poklonu. Skvelá práca. Druhý element, ktorý film robí skvelým je hudba. Ako neustále graduje, stupňuje svoju silu... tak rovnako to vyzdvihuje celkovú atmosféru. A tento film počas troch vianočných dní ukazuje, že Diana musela byť ako človek veľmi nešťastná. Bola doslova niekto, kto potreboval okolo seba ľudí, ktorí by sa s ňou boli schopní normálne rozprávať. Myslím si, že aj preto pôsobila medzi ľuďmi najšťastnejšie. Pretože sama sa necítila ako princezná, ale obyčajná žena a matka. A udalosti, ktoré sa z filmu dozvieme rozhodne silne museli ovplyvniť jej duševné zdravie. Plus ešte k tomu aj boj s bulímiou. Takže to sú všetko veci, ktoré jej rozhodne na šťastí nepridali. A určite bola ten človek, čo potreboval k životu, lásku, šok a smiech. Myslím si, že to bolo skvele vystihnuté. Je tu veľa skvelých scénok (polievka s perlami, Charles s Dianou pri snookerovom stole, lov bažantov, časti v jej rodnom dome...), ktoré ma presvedčili o kvalite snímku a možno síce miestami plynie dosť pomaly, nikdy ma to nenudilo ani neotravovalo. Je to bravúrne natočený film, ktorý sa na rozdiel od filmov ako "Respect" sústredil na úplne iné elementy než som čakal. A výsledok je tak úplne iný film, než by si mnohí predstavili. A za to si získal môj rešpekt. Hodnotenie: A- ()
Veľmi dobrý výkon Kristen Stewart je jediným pozitívom, ale vlastne aj to je dosť pochybné, lebo v podstate má byť dve hodiny smutná a na konci si zaspievať, to je celý herecký výkon. Inak sa človek doslova utápa v nude, k čomu sa miestami pridáva aj nepríjemná husľová hudba píliaca uši. Film chce znázorniť nešťastie a opustenosť princezny Diany, nemá v podstate žiadnu výraznú dejovú kostru, je len o duševnom utrpení a to utrpenie potom zažíva aj divák. Pokiaľ sa mu teda nepodarí zaspať, čo je jediným vykúpením, v opačnom prípade hrozí trvalá depresia. ()
Ak by to bol film o anonymnej žene z horných 10-tisíc, ktorá má rodinné problémy, a tiež problémy sama so sebou, tak je to fakt parádny film. Znepokojivý, s výbornou atmosférou a výpravou. Lenže je to film o Diane Spencer, a moja hlava mi to nejako nechce pobrať. 3,5* ()
Hrbatá Kristen Stewart hraje labilní, přehlíženou hysterku, vnitřně se užírající i navenek a jak víme my, co její anabázi pamatujeme, i rádu se mstící, která si ukousla většího sousta a tvrdě momentálně nestíhala, zato se v klidu, co by milující, zodpovědná máma se šťastným elánem vyválela, ve jménu své opuštěnosti, s kdejakým podrž tažkou, od řidiče, přes bodyguardy, psychoana(na)litiky a pucovníky svícnů, kteří do toho zvesela šli, zatím co ona jen hledala lásku, což se do opěvného snímku, který má rozcítit především milovníky nešťastné princezny lidských srdcí, nějak nevešlo, ale ze všeobecných ohlasů víme, že by taková fešanda zajisté potěšila mnoho tchyní, ale hrbatá fakt hraje a hraje ji dobře, čili je malá pochvala, velikosti atopického ekzému ve tvářích, namístě. Dále výprava je solidní, jinak depka. Kvílející housle a znázornění evidentně mizerně nastavené psychiatrické léčby, což v kombinaci s konfliktní, zamindrákovanou, úskočnou povahou, která má hluboce zakódováno být imrvere v opozici proti čemukoli, zvláště pakliže není neustále na vlně a v záři reflektorů, která se ve svých výhradních pocitech rýpe, jak špaček v hovně, na mě vychrlí cosi, čemu bych v reále určitě nebyla nablízku ráda. Správně, o Dianě si myslím svoje a veškeré nekritické písně na její počest, z nichž není zřejmé, co byla madam zač, a co se vcelku rádo nosí, házím přes palubu. Tady jsem lehce milosrdná. Víc mě ale potěšili v Koruně, kde si teda dovolili víc. Možná proto, že se nejednalo o zpracování pouhých třech svátečních dnů. On si vážně někdo myslí, že takto labilní povaha by žila šťastně až do smrti, kdyby se jí nestala nehoda? To si nemyslím. Na štěstí se totiž musí pracovat, to většinou nepřijde jen tak samo. Každopádně škoda života, však s idylickými představami bych byla opatrná. Té by ke štěstí nestačil ani poslušný, pozorný a odevzdaný mopslík, ani tučné konto. Takže na Charlese a za Charlese! Ten fakt šlápl do smradlavého a nekonečně lepivého, borok... Pěkná kamera. ()
Nejlepší horor letošního roku. ()
Reklama