Režie:
Darren AronofskyKamera:
Matthew LibatiqueHudba:
Rob SimonsenHrají:
Brendan Fraser, Sadie Sink, Hong Chau, Ty Simpkins, Samantha Morton, Sathya Sridharan, Huck MilnerObsahy(2)
Lidé jsou úžasní. Tento nakažlivý optimismus je superschopností Charlieho. Vidí v lidech jen dobro a v nás tak probouzí empatii. Téměř tří set kilový osamělý učitel, ztvárněný miláčkem publika Brendanem Fraserem, se snaží najít cestu zpět ke své dceři Ellie (Sadie Sink). Pod tíhou vlastních traumat se jen složitě vyrovnává s minulostí, uzavřel se ve svém bytě, stresové situace řeší přejídáním, ale na půdorysu svého třípokojového bytu je majákem dobra pro sebe i své okolí. (Aerofilms)
(více)Recenze (454)
Aronofsky sa časom vyprofiloval viac-menej do popredného Hollywoodskeho tragéda, v zmysle že sa špecializuje na ťažké, depresívne témy. Dno drogovej závislosti v Requiem za sen, umieranie na vážnu chorobu vo Fontáne, osobné dno a okraj spoločnosti vo Wrestlerovi, poruchy osobnosti a bulímia/anorexia v Čiernej labuti, kríza viery/náboženský fanatizmus v Noem, zničenie matky prírody/ľudskosti/empatie v matke!. Vo Veľrybe v dokumentovaní ľudského trápenia zašiel Aronofsky asi do úplnej krajnosti, ďalej to už hrotiť veľmi nejde. Film o nechutne obéznom človeku, ktorý sa skrze jedlo rezignovane a odovzdaný osudu ničí a ničí až do úplného konca, a okolo neho rozvrátené, trpké, alebo komplikované vzťahy, ktoré sa snaží v rámci možností z posledných síl nejako urovnať a napraviť. Film začína tým ako hlavný hrdina na gauči, v špinavom byte, spotený, masturbuje pri gay porne a skoro ho to položí a takýchto príjemných obrazov je viacero. Celé je to natoľko až morbídne a zároveň presne vykalkulované, že je ťažko film ohodnotiť. Fraser hrá naozaj na Oscara, a dáva do toho maximum v každej scéne a naozaj tej postave vdýchol niečo čo by inak zrejme nemala a lepšie to trafiť nemohol. Ale príjemné sledovanie to nie je a je otázne či práve fakt, že sa jedná o až takto fyzicky spustnutého hrdinu nemá za následok, že prestížnejšie ceny zbiera zatiaľ viac Butler. Viem si predstaviť, že aj Akadémii sa predsa len viac bude pozdávať do histórie vpísať a oceniť fešáckeho bohéma čo eventuálne v žiari reflektorov vyhasne Elvisa, než osamelú ľudskú trosku Charlieho, hoci Fraser to myslím na body asi vyhráva. Každopádne výkon to je zo životných a chcelo vlastne veľký kumšt, aby film fungoval a aby Charlie stále pôsobil nejako ľudsky a aby v ňom človek videl aj trochu niečo viac, aby sa nestratilo že kedysi bol iným človekom. Ostatní Fraserovi len sekundujú a v niektorých prípadoch možno trošku zbytočne, aby sa film natiahol na povinné cca dve hodinky (vytvoriť okolo človeka čo žije úplne odizolovane dynamickejšie vzťahy sa nevyhnutne bez určitej účelovosti nedá). Aronofsky obezitu sníma preňho štandardne tak, že divák pomaly odvracia zrak, ako depresívny skoro body horor, vrátane tiesnivej hudby, aby nezdravosť Charlieho situácie maximálne zdôraznil. Skrátka keď sa tlačí sendvič hoci je jasné, že srdce a telo to už nedáva, je to prezentované odstrašujúco, so vztýčeným prstom. Tam kde Jared Leto prichádzal o ruku a Jennifer Connelly predvádzala sex show v Requiem za sen, tam Charlie má svoj eating binge. Vlastne je skoro prekvapivé, že až Aronofského ďalší film bude jeho prvý zdá sa čistokrvný žánrový horor, lebo v tejto škatuľke sa tak či onak často ocitá aj formou, aj obsahom, aj tým ako vie diváka vyčerpať. ()
Vyvážený mix komorní psychologie a dojímavého sentimentu. Vtahující především hlavní postavou jakou kinematografie nezažila, která výzorem šokuje a její nitro nás baví studovat. Vynikající Brendan Fraser s neskutečným make-upem a perfektně mu sekundující filmová dcera Sadie Sink. Jejich setkání vřou nevyřčenými emocemi, hněvem za zranění na jedné straně a lítostí na druhé. Ano, Fraserova postava se sebelituje až příliš a jeho objev důležitosti úpřimnosti v životě je úsměvný, ale i tak zůstává The Whale hezkým a citlivým filmem, nepostrádající umělecký vklad autora. ()
Tak přesně tohle se vám, kluci, přihodí, když budete prcat chlapy a furt dokola číst tu Melvillovu přeceňovanou kudlankovsko - narkoleptickou sračku! Poslední vepřový týden Brandoráda Prasera je jedním z mála filmů houbičkového artisty Darrena, u jehož sledování neobrostete esotericko - psychodeliktickým mechem, a ani nemáte nutkavou potřebu v pravidelných intervalech zvracet pseudoyntelechtuálně nestravitelné kusy Schopenhauera nebo poťouchlé zbytky biblických metafor. Přisuzuji to zejména tomu, že mu autor vcelku solidní divadelní hry i scénáře nedal prostor příliš fetovat a projevovat obvyklou metadonovou „tvůrčí kreaturivitu“, a především veskrze dokonalé a až uhrančivě odpudivé kreaci samotného, dnes už i civilního keporkaka, Prasera, jehož jsem vždy považoval za skvělého kašpara, a je věčná škoda, že nezvládl přechod a vyžral se z mumijního fešáckého lumena skoro na porážkovou váhu hrdiny tohoto kusu. Ale aspoň na něj nemuseli patlat moc silikonu a role na tělo se pro něj zjevně pořád najde. Až mi bylo líto, že to pro podtržení té obskurní chrochtavé atmosféry nenatočili v 5D a projekce nepřenášela i otřesy sténajícího sedacího nábytku a pachy žluklého potu a tříselných mykóz. Jelikož neurazí ani samotný psychologicky solidně propracovaný příběh moderně náhle zbuznělého intelektuála, jehož religiózně rozpolcený klystýr pošel na anorexii, a on se na protest rozhodl užrat xmrti, přičemž kvůli neutuchajícímu životnímu optimismu nevidí, že je jeho homozanedbávaná dcera odporná charakterová mrdka, uberu pouze 1,5004243582 hvězdy za předchozí Darrenův audiovizuální terorismus a docela spokojeně se odeberu na posezení sežrat nějaký ten maxikyblík z Kentucky. ()
Oscar 2 : Herec HR - Brendan Fraser, Masky + 1 nominace: Herečka VR - Hong Chau ... ... ... Zlatý Lev - výběr ()
Každý máme v sobě kus citlivky i cynika, ve mě, v životě i u tohoto filmu, zvítězil ten první. Vztahové situace, které se mohou stát každému a klišé přece používáme všichni, nesmí jich být moc, což v tomto snímku nehrozí. Fraser je výbornej (a pohříchu vždy byl) a Aronofsky po čase netočí zmatené metafory či zbytečné dekonstrukce mýtů, ale příběh o lidech z masa a kostí, a to doslova. U mě dobrý. 70%. ()
Jeden z najoscarovejších oscarových výkonov, aké som kedy videl, v komornej divadelnej konverzačke, úspešne prevedenej do filmovej podoby. ()
10/10. Nesmírně intimní záležitost, kterou v sobě chcete uchovat, zpracovat ji a odnést si z ní jen to nejlepší. Z jedné strany zničující a bolavé… z té druhé pak plné naděje a lidské radosti. Velryba je minimalistická pojetím, avšak skrz tlukot srdce enormní svým obsahem. Těch závěrečných pět minut, kdy vše vygraduje v jednu nesmírně památnou konverzaci plnou bolesti a pochopení je pro mě osobně asi nejsilnější scénou, jakou jsem měl možnost ve fikčním příběhu kdy prožít. Tahle Velryba je právem Moby Dickem mezi zážitky a za tuhle upřímnost a kopanec do života... Charliemu hluboce děkuji! A prosím, dejte tomu Fraserovi Oskara. Předvedl něco nepopsatelného. ()
To, že film režíruje Darren Aronofsky, může už kdekoho připravit na fakt, že zde se dočkáte ryzího lidského martýria. Náročný film na emoce, ale od začátku ho nelze sledovat jinak, než s čirým zaujetím. Brendan Fraser tu totiž vypadá tak, že byste ho skoro nepoznali. Navíc tu hraje jako Bůh (nebo jako Ďábel, záleží z jakého úhlu na to koukáte), což byste od něj prostě také jen tak nečekali. Velryba je ukázkový film. Připomíná, že filmy tu jsou pro nás od toho, aby z nás vycucli emoce. A když to dokážou, máte o zážitek postaráno. ()
Herecká masterclass x masterclass zbytečný režijní manipulace. Kdyby Darren udržel na uzdě svojí touhu smýkat divákem do záchvatu transcendentního dojetí a vedl film až do konce jako komorní bytový příběh o lidské hroudě viny a osamocení, mohlo to mít punch, na jaký tenhle americký patetik dosáhl naposledy ve Wrestlerovi. Ale bohužel takhle je z toho nanebevzetí sebepoškozujícího se člověka, který se vzdaluje tím víc, čím víc se ho režisér snaží udělat dojemným. Fraser ovšem zaslouží maximální respekt. On je všechen humor a humanismus, který tenhle pochybný dramatický kytovec nese. ()
Na pohled odporný člověk, který vás prvními záběry naprosto znechutí si vás skrze dvouhodinové drama nakonec naprosto získá, aby vám připomněl, že lidé často klamou svým tělem. Často odsoudíme krásnou duši na základě nepěkného zevnějšku a naopak. Komorní, tísnivé drama, které vás neutopí v depresi, ale naopak vám dám naději. Úžasná divadelnost využívající prostor malého bytu naplno, tomu jen a jen pomáhá. Nejvíce mě asi dostala scéna s exmanželkou, která pokryla hromadu nuancí a emocí. Avšak gró se nachází ve vyvrcholení cesty vedlejších postav a hlavního hrdiny, což uceluje fenomenální myšlenky o lidech a jejich skutečném nitru. Úžasný kousek, za který si Fraser toho Oscara prostě zaslouží. Bohužel mě to nesmetlo tak moc, skrze typické trademarky Aronofskyho, které mě neoslovují, ale naopak otravují a výřečnost symbolismu, včetně omlácení některých motivů o hlavu mi to lehce táhne dolů. ()
Člověk, který páchá sebevraždu jídlem. Nic smutnějšího už jsem dlouho neviděl... Komorní snímek, až divadelní charakter odkazující k původní divadelní hře, neuvěřitelné fyzické herectví Brendana Frasera a skvělá práce maskérů... ()
Na konverzačku (protože co jinýho je děj exkluzivně v bytě plném tlstosmradu) tristní dialogy. Ale Brendanův Oscar je cute. (3,5*) ()
„MÁTE NĚKDY POCIT, ŽE LIDÉ NEJSOU SCHOPNI IGNOROVAT NEŠTĚSTÍ DRUHÉHO? LIDÉ JSOU ÚŽASNÍ…“ Nepříjemnej film, kterej je místy větší horor, než celá (Aronofskýho) matka! Ta postava, ta snaha o pohyb, to jak žere… no co vám budu vyprávět! Pak je tady síla těch dialogů (nebo monologů). Prostě divadlo! Já tyhle věci můžu. A když si Roman může natočit „Boha masakru“, tak proč by si Darren neudělal radost Velrybou (kterou potažmo zná málokdo)… Přál bych všem (třem) nominovanejm, aby zvedli nad hlavu Plešouna! Drsný rodinný drama plný fajnovejch hereckejch výkonů a upřímný režie. Přiznávám, že jsem na konci upustil artově fotrovskou kroupu! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Stejnojmennou divadelní hru, kterou napsal Samuel D. Hunter (v konferenci PlayPenn) v roce 2012, neznám. 2.) Zajímá mě, jak si žije obézní soused. /// Thx za titule „lordek“. PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ *** ()
Aronofsky se mi na delší dobu ztratil a přestal jsem mu rozumět. Přehnaná podobenství nebo naopak polopatické obrazy mi k tvůrci zasněnému i nekompromisně realistickému neseděly. A teď předvedl to, co umí nejlépe a spojil to do jednoho celku. Jak nepříjemné výjevy z každodenního rozbouraného života i koloběh momenty, ze kterých mizí důstojnost - a do toho sny, prchavé okamžiky (domnělého) štěstí, jiskry naděje tam, kde by je nikdo jiný nenašel. Nádhera, dojemná pro svou bolestivost a sledovaná se zatnutými zuby. ()
// Můj love/hate vztah s Aronofskym pokračuje, tentokrát je to teda spíš tak na půl cesty. Námět jako obvykle skvělej, pár silnějších momentů, jakmile to ale skončí (přičemž poslední záběr je esencí všeho, co jsem nenáviděl na Fontáně, brrr...) a člověk se nad tím trochu zamyslí, začne se to rozpadat jako vychtěná umělá slzopudící kaše, ve které je všechno tlačené tak strašně na sílu, až to bolí. Řemeslně je to cajk, na víc jak 6/10 se ale nevytáhnu. ()
14 rokov po Wrestlerovi Darren Aronofsky vracia na výslnie ďalšieho herca. Po sérii divných filmov a prepadákov (prípadne divných prepadákov) zvolil najľahšie možné riešenie a urobil v podstate remake, akurát Rourkea vymenil za Frasera. Dokonca aj problémový vzťah s dcérou zostal. Našťastie si to Sadie Sink užila, takže opakovanie až tak nevadí. Kebyže viem, aký doják to na konci bude, tak to možno ani nepozerám. Jasné, Brendan Fraser je skvelý, ale je to presne ten prípad, kedy je slávny herec zamaskovaný tak brutálne, až priemerný divák má tendenciu vidieť v tom niečo viac, než v tom je. Ono si treba uvedomiť jednu vec. Vždy som mal Brendana rád, jeho Múmia bola v r. 1999 pecka, mal som vtedy 18, v tom veku iný druh filmu ani nepozeráte a tým pádom sa vám nielen film, ale i všetci herci z neho zapáčia a máte ich nostalgicky radi aj po štyridsiatke (vašej). Ale objektívne treba skonštatovať, že on nikdy nebol podmanivo uhrančivý, výnimočný, excelujúci herec. Samozrejme, niekedy bol fest dobrý (to asi netreba hovoriť nikomu, kto ho videl v Bohoch a monštrách s Ianom McKellenom), ale nie je ten druh herca á la Daniel Day-Lewis, to je proste fakt a kto tvrdí opak, zjavne nemá filmografiu tohto inak sympatického herca dostatočne napozeranú. Scenár je OK, žiadny zázrak, ale ku koncu do seba veci začnú viac zapadať a dostavia sa spomínané emocionálne scény. Oceňujem atmosféru (jeden byt, za oknami ustavičný dážď a k tomu hororová hudba, proste veľmi z toho cítiť, že predlohou sa stala divadelná hra). ()
I přes menší subjektivní problémy, které mám se stylem režiséra, musím i já uznale pokývat hlavou. Velice silný zážitek, dlouho jsem nezažil takhle tiché kino během závěrečných titulků. ()
Zatím "nejdospělejší" Aronofského film, stojící téměř výhradně na scénáři, režii a hereckých výkonech (a trochu i na maskách, ano). Pokud vám nevadí non-stop deprese, rozhodně neváhejte s návštěvou kina. ()
Film stejnou měrou krutý jako vyměklý, pokaždé v tom nejhorším ohledu. Štvalo mě například, že scénář nepřipustí, aby Charlie doopravdy natvrdo opustil svou rodinu a ztratil zájem o svou dceru, musí být jasně demonstrováno, že za odstřižení kontaktu může hlavně exmanželka, abychom hrdinu mohli nekomplikovaně litovat a dojímat se nad ním. Obecně jde o velmi dojímavý a sebedojímavý film, který místy přeskakuje do kýče. Zatím 3/5, ale umím si představit jít níž. ()
The Whale aneb Darren Aronofsky se definitivně zbláznil. Celou dobu jsem přemýšlela, kolik lidí na place se muselo stresovat, aby ultra obézní Brendan Fraser neumřel na place tak, jak se pořád všichni strachují ve filmu. Ždímání emocí, plačtivost, patos. Mám tě rád, dcero moje. Nesnáším tě, tati. A tak pořád dokola. Něco pro Amíky. Když někteří po projekci tleskali ve stoje, musela jsem se cynicky smát. No way. 👎 ()
Reklama