Režie:
Lin-Manuel MirandaScénář:
Steven LevensonKamera:
Alice BrooksHrají:
Andrew Garfield, Alexandra Shipp, Robin de Jesus, Vanessa Hudgens, Bradley Whitford, Joshua Henry, Jonathan Marc Sherman, Ben Levi Ross, Judith Light (více)VOD (1)
Obsahy(3)
Nadějný hudební skladatel, který má třicítku na krku, řeší milostné vztahy, přátelství i strasti života umělce v New Yorku. (Netflix)
Recenze (140)
Tohle by měl být film pro mne. Jsem fanoušek muzikálů a hudebních filmů. Má to zajímavé téma. Ale něco se pokazilo, slyšel jsem na ten film tolik chvály, a tak jsem možná očekával až příliš. Garfield je za podání role hodně vychvalován, a hraje dobře, jen mně osobně připadá, jako by hrál postavu v úplně jiném příběhu. Všechny postavy okolo něj přesně sedí a u něj si nemohu vybrat, hraje člověka který v sobě dusí emoce? Spíš ne? Hraje člověka který prožívá emoce, ale z různých důvodů je v sobě dusí? No to bude blíž záměru. Obávám se, že v části je chyba na scénáristech, pochybuji že se události staly tak jak je film vypráví, podle mne jen scénárista chtěl naplnit svou kreativitu a tak některé vlastnosti postavy a události zahnal až do extrému. Jenže já to tam cítím a to co pro někoho může být přednost dramatizace, mi ubralo na zážitku. Přijde mi škoda, že zatím nemáme takový film o Andrew Lloyd Webberovi. ()
Oscar 2 nominace: Herec HR - Andrew Garfield, Střih ()
Musím říct, že jsem si ze začátku s filmem příliš netykal a dlouho jsem si zvykal na způsob vypravění i interpretaci zpívané části, všechno si to v poslední třetině, která do mě solidně zajela. Andrew Garfield velmi kvalitní výkon v některých záběrech jsem přemýšlel jestli mě víc připomíná Toma Hankse nebo Tima Robbinse. ()
Popis filmu mě nepřesvědčil o tom, že tohle by měl být film, na který se budu chtít dívat. Titulní postavu jsem neznal, čul jsem muzikál, který je u mě vždy na hraně. No ale pak jsem viděl pár ukázek se střeleným Andrew Garfieldem a usoudil, že by to mohlo být fajn. V podstatě to ale fajn není, i když Andrew Garfield je přesně tak střelenej, jak jsem si představoval. Celé je to takové hodně konzumní. Hudba je přesně ten sladkobolný popíček, který nemůžu ani cítit. Uznávám sice, že má pár nápadů, které tkví v tom, že předmětem těch skladeb jsou kolikrát věci, o kterých by Vás nenapadlo, že se dá napsat píseň. Celé je to hudebně ale pořád takové stejně skočné a super hyper střelené a rádoby zábavné, že po hodině jsem z toho měl bolehlav až běda. Celý film jsem si říkal, že se dá natočit dobrý a neotřelý muzikál a vzpomínal na La La Land. Tady jsem se ale modlil, ať už je konec. Co naplat, že Andrew Garfield se tu fakt předvádí seč může. ()
║Rozpočet $-miliónov║ Tržby USA ║ Tržby Celosvetovo $95,484▐ Výborný uletený Andrew Garfield to dosť ťahá, niektoré postavy skôr otravné, spevácky a hudobne slušne chytľavé. /60%/ ()
Lepší jako životopisné drama o strádání tvůrčího procesu "pro stromy nevidím les" bohéma z raných devadesátek než autobiografický muzikál (nejen) o tomtéž. Problém je, že i jako životopisné drama je to přinejlepším tuctové, protože téže jste již viděli bezpočtukrát; a lépe. Muzikálové pasáže dojíždějí především na to, že nejsou "v jednom duchu". A tak je to jednou přepáleně stylizované s tunou magického realismu "kdy náhodní lidé kolem začínají pět", hned na to je píseň realisticky zasazená do běžného dění apod. Je to jak z pěti různě stylizovaných muzikálů. Což ještě umocňuje fakt, že je to drama (a tak trochu mezi řádky i satira) o životě autora muzikálů, ve kterém autobiograficky zpracovává své vnitřní démony i život do písní. A zároveň to je o inspiracích pro kultovní muzikál Rent. A zároveň je to "minimalistický recitál o muzikálu v muzikálu". Dále tomu je na škodu nevyrovnanost jednotlivých hudebních čísel. Je jich sice požehnaně, ale trio (v čele s Therapy, která je v pěti minutách esencí všeho, o co se to snaží po celou stopáž) ční nade všemi příliš dominantně. Naopak zdánlivé slabiny v podobě poprvé film režírujícího Mirandy a zpívajícího Garfielda, jsou překvapivými klady. U Mirandy s výhradou; přeci jen meta rovina "tří plánů vyprávění" byla pro debut těžké sousto, ale převážně to ustál (navzdory rozhárané stylizace muzikálových čísel). U Garfielda pak bez výhrad; je největším kladem. A to zde ostatní rozhodně nejsou jen do počtu. Solidní počin, ale nic památného. ()
// Fakt, že Lin-Manuel Miranda nenatočil jeden, ale de facto tři muzikály v jednom, je jen o něco méně působivý, než že se Andrew Garfieldovi povedlo překonat svůj životní výkon v Mlčení jednoduše tím, že si zahrál zpívajícího a tančícího dramatika v 90s New Yorku, kterému v hlavě povážlivě tiká. Smutný, o to však podnětnější film, který naštěstí zachraňuje lehké zklamání z Mirandova druhého letošního muzikálu. 8/10 ()
Skvelá satira na to, prečo 90 percent ľudí, ktorí sa pôvodne v živote chceli uživiť umením, nakoniec skončia v úplne odlišných odvetviach trhu práce. Z časti autobiografický divnomuzikál, ktorý má pesníčky ako o zmysle života, tak o jogurte, upratovaní či stahovaní sa - jednoducho o malichernostiach - kde sa pieseň nezrodí pre to, aby bola zmysluplná a harmonicky-melodicky krásna, ale preto, aby jednoducho bola schopná byť piesňou o čomkoľvek. Autor si to ospravedlňuje ako "cvičenie na téma", ale prepáčte pán Levenson, ja som chcel vidieť muzikál, ktorý má hlavu a pätu. Zlátanina, ktorá síce vďaka dobrodružnému životu Johnatana Larsona má zaujímavú hlavnú postavu, zahranú skvelým hercom - ale inak, je paskvilom, ktorý ako tak staví poctu skladateľskej legende, ale vôbec mu nie je rovnocenná. I od kvalít Rentu je po hudobnej stránke na míle ďaleko... Ani jeden song si po dvoch dňoch nepamätám, a to je jednoznačná vizitka. ()
Proč je ke změně potřeba katastrofa? Tick, Tick...pár silných songů. Tick, Tick...pár slabých momentů. Tick, Tick...sympatická skupinka bohémů. Tick, Tick...zhudebnění nedělního brunche boží. Tick, Tick... rozpor mezi světem reklamy a umění totálně on point! Tick, Tick...devadesátkový New York je vždycky trefa do černého. Boom...máloco mě letos takhle rozbrečelo. ()
Jonathan Larson má před sebou posledních pět let života. Samozřejmě o tom neví, ačkoliv jeho přátelé ve „velkém“ umírají na AIDS. Jemu zatím klepe na rameno třicítka, pracuje jako číšník, ovšem v žádném případě nezapomíná tvořit, a především nasávat život a nelítostnost moderního New Yorku okolo sebe. Řeší nedostavení se úspěchu, miluje svou přítelkyni, talentovanou tanečnici, a dokončuje futuristický rockový kus Superbia, který mu má přinést slávu a zaplašit černé myšlenky. Objevují se tu i prvky, které Jon následně použil i při tvorbě svého nejslavnějšího díla, rockové opery Rent. Ve stejném duchu navázal i dalším muzikálovým bestsellerem Tick, Tick ...Boom! Nedožil se ovšem ani jednoho, nečekaně zemřel měsíc před premiérou Rent. Zkoumal sociální problémy multikulturalismu, závislosti, jako jeden z prvních představil na scéně homosexuální a bisexuální postavy. A energický Andrew Garfield díky němu (znovu) dokazuje, že patří mezi nejtalentovanější mladé herce současnosti. Klobouk dolů. Lin-Manuel Miranda si Hamiltonem (kterého napsal a zhudebnil) získal řadu věčných fanoušků, i tady dokonale potvrdil, že hudbě prostě rozumí. Výsledek je oslavou umění, bohémství a hudby, která není pro masy, hudební čísla jsou každopádně nápaditá, skvěle sestříhaná a prostě jiná – třeba to, když se Jon hádá se svou přítelkyní. Paralelně skladbu sledujeme groteskně zazpívanou jím a Vanessou Hudgens. Výsledek není nijak památný, ale určitou stopu na divákovi zanechá. PS: Na konci jsem přemýšlel, zda je větší kočka právě Hudgens nebo Alexandra Shipp. ()
Po vynikajúcom úvode tomu až príliš často padá reťaz. No keď sa ju podarí nahodiť, je to paráda (scéna rozchodu je skvostná). Trochu problém som mal s postavami a ich vzťahmi, pretože ma vôbec nechytili a všetku ťarchu ponechali na chrbte hereckého dynamitu Andrew Garfielda v ďalšej parádnej úlohe. 7/10 ()
Skladatel, zpěvák, tvůrce muzikálů a herec Lin-Manuel Miranda zažívá výrazný úspěch, kdy se z tvůrce muzikálů Život v Heights a Hamilton též zvládl dostat do Hollywoodu. Podílel se na hudbě k disneyovce Odvážná Vaiana, sedmé epizodě Star Wars zase přispěl písní Jabba Flow, později se též objevil v pokračování Mary Poppins, svou hudbou přispěl k nadcházející disneyovce Encanto i chystané hrané Malé mořské víle a jeho kariérní úspěchy se jen rozšiřují. Čerstvě se poté též Miranda chopil svého režijního celovečerního debutu a opět jde o muzikál. Muzikál Tick, Tick... Boom! od Jonathana Larsona je autobiografickým a vypraví o životě umělce, který sice ve věku 35 let podlehl Marfanovu syndromu, přesto za sebou zanechal výrazný odkaz. Takový, že se podle jeho muzikálu rozhodl právě Miranda natočit svůj režijní debut. Do role Larsona byl obsazen Andrew Garfield, který se po skončení s rolí Spider-Mana nadále vydává směrem charakterních rolí, výhra jeho castingu ovšem spočívá v tom, že naštěstí umí zpívat. Nebo minimálně umí zpívat dostatečně na hlavní roli v muzikálu. Především ovšem Garfield opravdu ukazuje, že je velmi dobrým hercem, který komplikovanou osobnost jménem Jonathan Larson dokáže ztvárnit v neskutečně živelném a procítěném podání. Garfield zde podává svůj nejlepší výkon od Hacksaw Ridge. Dost možná dokonce nejlepší výkon od Social Network. Vztah a minulost Mirandy s muzikály je velmi klíčová, je poznat, že film točil někdo, kdo má s muzikály zkušenosti. Efektivní muzikálová čísla plná výrazných písní a v průběhu pravidelný pocit toho, že se téhle látky skutečně chopil někdo, kdo k Larsonovy a jeho odkazu chová výrazný respekt. V průběhu je bohužel až příliš cítit velká snaha o to probudit v průběhu toho všeho nějaké emoce. Místo přirozeného plynutí divákových pocitů se bohužel u filmu často snadno vyvolá pocit, že to chce celé až příliš sázet na emoce. V tomto ohledu by nejspíš bylo důležité vidět původní Larsonův muzikál a následně ho srovnat s filmovou adaptací, protože by se pak možná ukázalo, že to vlastně není úplně chybou filmu, ale muzikálu, ze kterého film vychází. Přesto ovšem přesně tyto pocity dojem z Tick, Tick... Boomu! shazují. Síla Larsonova původního muzikálu netkví v tom, že by pojednával o přelomovém a výjimečném tématu, ale o tom, že je skutečně autobiografický a vypraví Larsonův skutečný příběh. Nejde o typický biopic, jde o biopic smíchaný s muzikálem. Při sledování jsem měl osobně neskutečný pocit, že to musí být na divadelních prknech zážitek, kde to střídání atmosféry a emocí nejspíš funguje o poznání lépe než v případě filmové předělávky. Divadlo a film jsou dvě zcela odlišné záležitosti, vše co funguje na divadelních prknech nemusí nutně fungovat ve filmové podobě a zase naopak. Osobně mě za dlouhou dobu tyhle pocity u žádné adaptace divadelní hry nenapadali tak jako u Tick, Tick... Boom! Když dojde na muzikálová čísla, je to pořád ten talentovaný Miranda. Když se ovšem zrovna nezpívá, je to vlastně celé takové nijaké. Tick, Tick... Boom! má pořád štěstí v dostatečně obsahově silné předloze, kdy to především v druhé polovině začne směřovat k emocionálně fungujícímu finále, kdy jen zamrzí, že to celé emocionálně začne konečně fungovat až zhruba 30 minut před finále. Spousty aspektů je na tom filmu neskutečně potěšujících, přesto v součtu zamrzí, že to celé nefungovalo i v těch pár dalších ohledech, které by z Tick, Tick... Boomu! možná udělali novou filmovou muzikálovou ikonu. Jenže k tomu bohužel ještě něco chybí. Na Tick, Tick... Boom! se v brzké době velmi rychle zapomene a ikonickou filmovou adaptací muzikálu se nestane. Bude ovšem ukázkou toho, že Garfieldovi tyto komorní role neskutečně sednou a Miranda by i jako filmový režisér mohl jednou předvést zajímavé věci. Minimálně několik výrazných náznaků lze objevit i tady..... () (méně) (více)
aneb jak Peter Parker zabíjel čas mezi lety 2014 - 2021: tvořil muzikál. ()
Písně Jonathana Larsona jsou boží. Andrew Garfield v roli Jonathana Larsona je boží. Samotný scénář je boží. Tak proč se tomu filmu zdráhám dát plný počet? Protože režie Lin-Manuela Mirandy a vizuál toho filmu nejsou boží. Měl jsem celou dobu pocit, že látku báječnou ke zfilmování dostal do rukou rutinér a kameraman nasadil nezajímavý televizní vizuál. Je to velká škoda, protože jinak při poslechu písniček a při jednotlivých dialogových scénách jsem cítil obrovské vibrace a energii. Silných 8/10. ()
Fantastický Andrew Garfield a skvelá Alexandra Shipp. Všetky ich spoločné momenty boli veľmi autentické a miestami poriadne emotívne. Znova som si však potvrdil, že muzikály (česť výnimkám) nie sú ozaj pre mňa. Len máloktorú skladbu (ako napríklad rozchodovú) som si užil obdobne ako bežné scény. Pri viacerých piesňach som pritom čakal, kedy už skončia, a príbeh sa posunie ďalej. ()
Na tak silné téma překvapivě plytký film - hrdinové se prý topí ve sračkách, ale v tomhle rozjuchaně hravém podání jsem nikdy neměl pocit že opravdu o něco jde, a žádná z postav mě nezajímala. Hrozně neživý film. I když se Garfield opravdu snaží a roste z něj docela zajímavý herec, a i když Miranda zaplétá zápletku a muzikálová čísla do sebe skoro jak Charlie Kaufman. Je to k ničemu, když nezvládá silné podání příběhu a nějaké emoce, což přitom v geniálním divadelním Hamiltonovi zvládal hravě. Ale tak pořád o dost lepší než In the Heights. 6/10 ()
Oceňuju nápad udělat filmovou adaptaci životopisného muzikálu/divadelního monologu Jonathana Larsona, kde se ve výsledku prolíná filmový životopisný příběh s obrazy toho, jak onen muzikál probíhal na divadelních prknech. Přiznám se, že běžně nejsou muzikály tohoto typu tak úplně můj šálek kávy, ale tady jsem se velmi bavila kreativními texty písní. Hodně tomu přidává fakt, že všechny písničky jsou skutečně původním dílem Larsona, tedy že žádná nebyla vytvořena nově pro účel filmu. Myslím, že to krásně dokresluje, jak nadaným člověkem Larson byl. Pro mě osobně bylo obohacující seznámit se s jeho příběhem, jelikož jsem věděla pouze to, že je autorem muzikálu Rent (který jsem bohužel ani neviděla) a tím to pro mě končilo. Netflix odvedl dobrou práci v adaptování jeho muzikálové autobiografie – film je dobře vystavěný, má zajímavou formu a Andrew Garfield v něm velmi vyniká svým hereckým výkonem (zasloužený Zlatý glób). Je to hezká pocta talentovanému tvůrci, který se bohužel kvůli chybné diagnóze zdravotního problému s aortou dožil pouhých 35 let, přičemž větší úspěchy začalo jeho dílo sklízet až posmrtně. Jsem moc ráda, že jsem tento hořkosladký (místy zábavný, místy bolestný) životopisný příběh mohla vidět. Teď už mě jen mrzí to, že Jonathan Larson očividně úplně chybí v databázi ČSFD – jak budu mít chvilku, zkusím to napravit. ~(3,9★)~ ()
Tak po mojej dovolenke je konečne čas, aby som si dobehol resty a popísal komentáre k filmom a seriálom, ktoré som mal možnosť vidieť, ale akosi som nemal čas a tak trošku ani náladu komentovať. Ale je treba to dobehnúť. Takže poďme na to. Na "tick, tick...BOOM! som pôvodne ešte chcel stihnúť vidieť minulý rok, no na film už na koniec akosi neostal čas a tak som si ho konečne zhliadol až v júni 2022. Ale čakať sa niekedy oplatí. Klobúk dole pred Andrewom Garfieldom, ktorý to odohral absolútne bravúrne a musím uznať, že dal Jonathana Larsona skutočnú dušu. Plus je treba povedať, že je to veľmi zaujímavý príbeh. O človeku, ktorý celý život sníval o tom, že spracuje svoje jedno veľké dielo a ešte predtým ako dovŕši 30 rokov o ňom bude svet vedieť. Je ohromné vidieť ako sa v jeho ponímaní bežné veci dokážu dostať do hudobného podania, atmosféra filmu je skvelá, má niekoľko vizuálne nádherných momentov a keď je potrebné, aby dokázal emocionálne chytiť, tak funguje. Primárne vďaka postávam. No napriek tomu si myslím, že akosi všetko ostatné vo filme je trošku v úrovni okey. Nebyť Garfielda, tak film by určite nemal takú silu aok vďaka jeho výkonu dostal. Netvrdím, že sú ostatní zlí, no akosi nedokážu na obrazovku priniesť tú rovnakú dávku života a úprimnosti ako to dokázal Garfiel. Takže on je práve ten skutočný highlight. Spolu s režisérom a autorom hudby Linom Manuelom Miranda. Neviem či je to film pre každého, ale môžem povedať, že mňa rozhodne zaujal. Hodnotenie: B+ ()
Nemám rád muzikály, ale tu sa mi veľmi páčili pesničky. Ale to je tak všetko. Spev Garfielda som nemusel a ešte menej jeho útrpný výraz, bol celý čas akoby v kŕči až sa tam skoro celý dokrčil. Film priniesol povinnú politickú korektnosť, veď bol vlastne o Jonathanovi Larsonovi, ktorý nás predčasne opustil už v 35 rokoch a ktorý vo svojej tvorbe skúmal sociálne problémy multikulturalizmu, závislosti a homofóbie. Všetko v poriadku, ale na čo to trebalo ešte prikrášľoval a dali mu za partnerku mulatku? To sú na to nejaké kvóty na to? Nič proti Alexandre Shipp, je krásna a talentovaná. Ale ak sa bavíme o životopisnom filme, tak by sme to mali natočiť tak, ako sa to stalo a nie si vymýšľať bludy len kvôli trendom. Larson mal totiž bielu priateľku, jedine, že ma klame zrak, ale na fotkách žiadnu čokoládu nevidím. ()
Muzikály nevyhledávám, ani mi nijak výrazně nevadí. Jen je těžké trefit se mi do hudebního vkusu a většině novodobých muzikálů se to nedaří. tick, tick ... BOOM je na pohled fajn a má příjemnou, nenáročnou atmosféru. Bohužel u všech muzikálových čísel jsem měl pocit, že sleduje nějaké představení, žáků střední školy a vlastně žádné z čísel mě vyloženě nezaujalo. A vzhledem k tomu, že zabírají cca 80% filmu, je to pak docela problém. ()
Reklama