Režie:
Rudolf HavlíkKamera:
Václav TlapákHudba:
Ondřej KonvičkaHrají:
Jiří Langmajer, Anna Polívková, Marek Taclík, Tereza Kostková, Pavel Šimčík, Zuzana Kronerová, Radek Holub, Leoš Noha, Oskar Hes, Ondřej Kavan, Jiří Maryško (více)VOD (3)
Obsahy(1)
V prvním filmu se hlavní hrdina Karel Král ocitl v ženském těle. V druhém díle poznáváme na počátku Irenu Kopáčovou (Anna Polívková), psycholožku, specialistku na partnerské vztahy. A nutno říct, že neprožívá zrovna dobré období. Její doporučení klientům se trochu míjejí účinkem, Irena dostává výpověď z nájemní smlouvy v domě, kde má ordinaci a vzápětí přistihne svého přítele při nevěře. Nejlepším lékem na životní trable je vyrazit s kamarádkou Marcelou (Tereza Kostková) na víno. Kroky opilé Ireny následně vedou do stanu vědmy Zoltany (Zuzana Kronerová), kde vysloví osudové přání: Chci bejt chlap! Ráno se Irena probudí a ocitne se v podobné situaci jako Karel Král. Je v těle, které nenávidí, ale poté, co opadne prvotní šok, má možnost zjistit, jací muži vlastně doopravdy jsou.
Irena/Iren (Jiří Langmajer) se musí o sebe postarat a není nikdo, kdo by jí zpočátku uvěřil, že je to pořád ona. Nakonec jí podá pomocnou ruku soused Radim (Marek Taclík), který je odjakživa do Ireny zamilovaný. Věří jí a doufá, že někde tam uvnitř toho postaršího chlapíka je jeho milovaná a on ji jen musí, jako správný princ, osvobodit. Udělat z ženy muže není snadný úkol, a tak má Radim ve výcviku pořádné obtíže.
(Cinemart)
Recenze (182)
Tenhle jednoduchý, prvoplánový humor je díky Langmajerovi většinou skutečně více vtipný než trapný. A že je ta hranice u takovýchto typů českých komedií opravdu velice tenká. Ten člověk fakt zahraje cokoliv, když si srovnám tuhle jeho roli s rolí trenéra Hrouzka v Lajně, tak je až k neuvěření jak velký má ten chlapec rozptyl a přitom vše na vysoké úrovni. Sám bych si sice tento film v nabídce kin nevybral ale jako vesnické letní kino je to ideální volba ()
Tohle asi bude takové moje guilty pleasure roku 2023. Ze začátku film působí jako totální kokotina. Anna Polívková brutálně přehrává a totálně tu nesnáší chlapský pokolení a tak je absolutně iracionální. Na to, že je terapeutka. Jenže pak se z ní stane Jiří Langmajer, který si vědomě roli užívá, a je to paráda. Jirka se do ženského těla vžil a musím říct, že jsem se fakt od srdce zasmál. Navíc se tu zjevil i Leoš Noha, který tu hraje naprosto klasického hospodského povaleče naší kotliny a musím říct, že je v této roli naprosto dokonalej. ()
Po čem muži touží bylo zručně zpracovaným mainstreamem s pochybným morálním jádrem, které dvojka přebírá a kopíruje tak nereflexivně, až to musí být trapné i nenáročným divákům. Přestože se téměř nevyhnutelně bude jednat o kasovní hit, filmoví fanoušci se zbytky vkusu by se mu měli vyhnout pořádným obloukem. Více zde. ()
První díl mi přišel zábavnější a zajímavější, ale v rámci českých komedií pořád lepší průměr. Langmajer si svou roli užíval, ale občas byl na hranici trapnosti, což vzhledem k námětu se dalo čekat. Nejzábavnější mi přišla pasáž na stavbě, tam jsem se nasmál dost. Neurazilo, nenadchlo, ale pobavilo. 55%. ()
Proč to absolutně nenavazuje na jedničku? Proč název nesouvisí s dějem, kde žena v mužském těle radí tupým chlapům? Proč se to v polovině změní na Okresní přebor a řeší se hlavně fotbal? Proč Langmajer sliboval, že už končí s poprcáváním před kamerou, když tady šaškuje v podprsence a mluví jako bukvice? Mnoho otázek, ale bohužel žádné odpovědi. ()
Okresní přebor 2 - Poslední podvazkový pás Jirky Langmajera ()
Bejkárna, ale čím jsem starší a unavenější, tím mi tenhle druh zábavy už tolik nevadí. ()
Škodlivý film pro burany. ()
No dobře... Po odpudivém traileru jsem čekal totální horor, ale ve finále se to celkem dalo. Polívková se teda hrozně pitvoří (toho Bolka prostě nezapře), což následně přebere i Langmajer, ale po čase se to usadí do snesitelného průměru. Kino se smálo prakticky pořád, čemuž já osobně nerozumím, ale zřejmě to na cílovku funguje. Jednička dává sice mnohem větší smysl a je zábavnější, ale pokud to lidi baví, nemám s tím problém. Trojku už raději ne. ()
Ještě určitě před půlkou jsem se přistihl, že to vlastně moc nevnímám. Dva „postřehy“: od pokračování člověk očekává, že bude na první film nějak navazovat. Zůstal jen uhozený motiv změny pohlaví přes noc (tentokrát se žena změní na muže, protože ji potká celá řada negativních událostí, opije se a vleze k vědmě). A pak je tu ústřední duo: zatímco se Anna Polívková s mužským mozkem před lety popasovala opravdu výtečně, Langmajerovo ztvárnění ženy je snaživé, ale vesměs uječené a hysterické. Přitom se její/jeho postava psycholožky původně prezentovala jako silná a sebevědomá žena. Celé je to morálně pochybné, prázdné a plné stereotypních charakterů, ostatně o letitých zásadních vadách na kráse českých komedií bychom se mohli bavit hodiny... ()
Jirka Langmajer přehodil koule z leva do prava a šel hrát ženskou. Snažil se seč mu testosteron dovolil, ale Annu Polívkovou nepředčil. Ta si v jedničce tu přeměnu skutečně užila. ()
Chlapi prdí, choděj na jedno a hrajou fotbal. Holky chtěj koupit kytku a občas pomoct s nádobím. Jednička se mohla opřít alespoň o solidní komediální talent Anny Polívkové, tohle je fakt už jen stereotypizující, nevtipná a skrznaskrz vymaštěná estráda bez špetky mozku i srdce, zato s koulema až na zem. A jak už historie dobře ví, sebevědomí hlupáci bez špetky citu byli vždycky strašní kreténi. P.S. Tvůrci mají moc hezkou představu o tom, jak "získat místo" na recepci vydavatelství prestižního magazínu. ()
Jednička byla slušná. A bylo mi i před přečtením obsahu jasné, co se stane ve dvojce. Zase se nám tu prohazuje tentokráte Polívková s Langošem. Tentokráte se žena dostane do těla muže a uvidí, že ani chlapi ta jednoduchá zvířata, kterým stačí dobře se najíst, ukojit sexuální potřeby a strávit nějaký čas v tlupě sobě podobných to občas také nemají ipřes svoji primitivnost jednoduché. Irena je po proměně v chlapa v šoku a s hrůzou sleduje svoji proměnu ne jen fyzickou. Je chlupatá, v kalhotkách má něco navíc, smrdí potem a prdí... Ano, takhle jednoduše podle rejži a scénáristy Havlíka lze popsat muže. Chá chá ha ha. Langoš se pitvoří, nosí dámské hadry, šišlá, snaží se mluvit jako ženská a moc to fakt nefunguje. Kde občas problikne jiskra humoru jsou rozhovory s Taclíkem nebo chlapama z práce a z fotbalu. Občas se člověk usměje, ale je tam toho inteligentního k zasmání pomálu. Spíše filmcílí na diváka zbožňujícího ten nejprimitivnější druh humoru (označuji jej jako humor krkání a prdění - a ano an prdění opravdu dojde) a to já nejsem. Dávám tedy za dvě lahvičky omlazujícího krému se spermatem jihoamerických indiánů. Slabota! * * ()
První Po čem muži touží byli slušnou českou komedií. Nebyla nic extra, scénář měl své díry a ve finále se to bez jistých sexistických stereotypů neobešlo. Měli ovšem své zábavné momenty, ze řemeslného hlediska šlo o solidní záležitost a vznikla poměrně slušná podívaná. Šlo ovšem především o komerční hit a tak muselo dojít na pokračování. Což bylo krapet obtížné, protože konec prvního filmu prakticky jakékoliv možnosti navázání předem uzavřel. Proto došlo na volné pokračování s jednoduchým konceptem. Tentokrát se Jiří Langmajer nestane Annou Polívkovou. Anna Polívková se stane Jiřím Langmajerem! Za scénářem původního filmu stali režisér obou snímků Rudolf Havlík a Radka Třeštíková. Havlík si tentokrát i krom režie ponechal pozici scenáristy, místo Radky Třeštíkové mu se scénářem ovšem tentokrát vypomohl Filip Oberfalcer (společně již napsali Minutu věčnosti). Ano, první film ani přes přítomnost Třeštíkové nepřišel o tak trochu sexistický humor a stereotypní vyobrazení, scénář měl ovšem alespoň ženskou ruku, kterou v tom dokázala udělat pořádek. Námět o tom, jak se žena stává mužem by ovšem nejspíš potřeboval ženskou ruku, objektivně se ostatně do hlavní hrdinky dokáže více vcítit ženská scenáristka. Problém ovšem není v tom, že by Po čem muži touží 2 působili jako ukázka neporozumění opačnému pohlaví. Spíše totiž Po čem muži touží 2 působí jako prezentace nevhodného humoru, který by se snad neměl v roce 2022 tolerovat. A nejvíce zamrzí, že poměrně šikovný tvůrce jako Rudolf Havlík padá na úroveň Zdeňka Trošky. Už do scénáře původního filmu se přeci jen dalo rýpat. Lehké nedotaženosti, přílišná nerealističnost a trochu stereotypní pohled na vnímání mužů a žen. Po čem muži touží 2 ovšem v tomto ohledu bohužel zachází o kus dál. Z velké většiny mužských postav se tak stávají šovinistická prasata posedlá sexem, pro které jsou ženy čím dál tím více jako návštěvníci z jiné planety. Mužské scenáristické duo se poté ústřední hrdinku snaží nejprve vykreslit jako emancipovanou ženu, což má již od samotného počátku samotné trhliny. Jakmile ovšem dojde na stěžejní transformaci a z hrdinky Anny Polívkové se stane hrdinka Jiřího Langmajera, vše definitivně přestává fungovat. Je dost pravděpodobné, že sexističtější a urážlivější film vůči mužům, ženám, homosexuálům a transexuálům po delší dobu nevznikne. A je dost pravděpodobné, že kdyby průměrný americký komik předváděl zhruba to, co v tomto filmu předvádí Jiří Langmajer v roli ženy, stal by se obětí cancel culture a dostal by se ještě bouřlivějších reakcí než nedávno Dave Chappelle ve svém nedávném Stand-up speciálu The Closer. Humor, který dost pravděpodobně již nemůže přijít vtipný ani 12-letému dítěti, ani ženě v období středního věku a ani důchodcům. Po čem muži touží 2 působí jako komedie z počátku 21. století, která svou sázkou na humor působí neskutečně zastarale. A při sledování jen vyskakují otázky typu ´´ co to ty tvůrci hulili za matroš ? ´´ Nedá se vyloženě říct, že by Po čem muži touží 2 byli definici dna a zla, mají k tomu ovšem blízko. Nahoru film táhne minimálně řemeslná slušnost Rudolfa Havlíka, která je ovšem o poznání méně výrazná než v případě prvního filmu. Přitom se pořád nedá Po čem muži touží 2 nadávat do něčeho, co připomíná televizní inscenaci, nevypadá vyloženě odfláknutým způsobem. Vznikají u nás i horší komedie. S horší technickou stránkou, s horšími hereckými výkony a i horším humorem. I když zrovna v tomto případě je to u Po čem muži touží 2 na hraně. O prvním Po čem muži touží se dá alespoň říci, že tam bylo cosi jako funkční dramaturgická stavba, která vedla z bodu A do bodu Z. Šovinista se musí poučit, zjistit, že to ženy rozhodně nemají tak jednoduché, jak si on sám myslí, přitom si vyřešit osobní vztahy a na konci se stát tak trochu jiným mužem. Dalo by se dokonce říci, že z námětu k prvnímu filmu vyzařuje něco jako ambice. Jenže to u druhého filmu prostě neplatí. A jakmile dojde na Langmajera parodujícího ženské pohyby a imitující ženský hlas, v hlavě divákovi začnou vyskakovat věci jako dětinskost, ubohost i zoufalost. Těžko jde vnímat ten film vážně, zároveň bude tak trochu brát nadále vážně jeho tvůrce. Hlavní hrdinka přichází o nájem, načapá svého přítele při nevěře, má nejlepší kamarádku, která podvádí svého manžela, všechny muže vnímá jako sexistická hovada a v průběhu se objeví spousty dalších motivů a to i u vedlejších postav. A člověk pak jen čeká jakou ty podzápletky a naznačená dějová zakroutí budou mít dohru. A ve finále se většina z nich nikam nedopracuje a zbytek se vydá velmi očekávaným směrem. Velmi úsměvné je poté pozorovat nějaké snahy o drama, když se opět vše vyřeší podezřele snadno. Stěžejní je poté fakt, že Po čem muži touží 2 se mají odehrávat ve stejném světě jako první film. Vrací se vědma Zoltana (přeobsazená z Pavly Tomicové na Zuzanu Kronerovou) a je naznačená existence Karla Krále. Háček je v tom, že Karel Král byl v prvním filmu mediálně známou osobností a je tudíž podivné, že ho ve filmu nikdo nepozná. To by se ovšem dalo přehlédnout. Nevhodně stereotypní vtipy na obě pohlaví, klesání na úroveň humoru, kdy divákovi začnou chybět Troškovi filmy a především pořádná absence vyvrcholení a čehosi jako třetího aktu, přes to vše a mnohem více prostě vlak jet nemůže. Po prvním filmu je ten propad brutální. Umělecká recese? Prohraná sázka? Langmajerův tajný splněný sen o nošení dámského prádla? Omámení výpary ze slipů Zdeňka Trošky? Těžko říct, co stálo na samotném počátku Po čem muži touží 2, výsledek je ovšem sám o sobě vypovídající. Ukázalo se, že rok 2022 je pouze číslem a že jsme jako lidstvo možná skutečně selhali. Minimálně v pohledu na odlišná pohlaví a v tom, co je za hranou vkusu. Po čem muži touží 2 ve finále působí jako ideální film burana s homofóbními sklony. Sami si můžete ujasnit, zda se do této škatulky řadíte a zda je tudíž film možná pro vás. Zbytek by měl radši doufat, že nás podobných tuzemských projektů do konce roku už moc nečeká.... () (méně) (více)
Osobně bych čekal, že když má nějaký film v názvu číslo "2", tak že bude na jedničku nějak navazovat. Tenhle zparchantělý sequel ale nemá s původním filmem společného nic víc, než herecký výskyt Langmajera s Polívkovou a motiv nadpřirozené změny pohlaví přes noc (tentokrát navíc otočené naruby - minule se muž změnil na ženu, tentokrát se žena změní na muže). Langmajer s Polívkovou zde ztvárnili zcela jiné postavy než v jedničce a také dějově to nemá s původním filmem absolutně nic společného, takže je otázka, nakolik lze ten film považovat skutečně za sequel, a zda je něčím víc než jen komerční snahou vytřískat ze stejného nápadu (jen v trochu jiném kabátě) další prachy - už jen kvůli tomu bych jím osobně opovrhoval (stejně jako pro tu otravnou prolezlost product placementem a permanentně hrající generický hudební podkres ve všech scénách), nejvíc mi zde ale vadilo to stupidní přiživování těch nejotravnějších/nejohranějších genderových stereotypů o tom, jak mají vypadat typičtí muži a ženy a jak se mají chovat, to jsem si skutečně zoufal a měl pocit, že takový film by musel působit trapně snad už před 20 lety, natož dnes - lepší doklad provinční ubohosti současného českého filmu aby pohledal. Btw. překvapilo mě, že to šlo na Voyo už 4 měsíce po premiéře v kinech. ()
To nejztřeštěnější z Langoše. A koná se velký (ne)humorný sešup oproti jedničce, která paradoxně s pokračováním má jen pramálo společného. I tak s ním samozřejmě koketuje. Jiří Langmajer s Annou Polívkovou se ukázal jako osvědčený herecký tandem. A tak to i zůstalo ve volném pokračování. Z pozice scenáristky však odstoupila Radka Třeštíková, zkušená autorka, co šovinistické a sexistické narážky měla dostatečně promyšlené, což její náhradník Filip Oberfalcer už tak s přehledem nezvládá a jen jaksi mechanicky vrší pokusy o bláznivý humor a převážně narážky na emancipaci. A vychází to jen v malém procentu. Funkčnost humoru měl zajistit Jiří Langmajer, do jehož těla jednoho rána po očarování vstoupila ženská duše Anny Polívkové. Nalíčený Langoš běhá v ženském úboru a běduje nad svým současným stavem. Opět to nějakou chvíli trvá, než mu proměnu někdo uvěří, v tomto případě je to Tereza Kostková coby nejlepší kamarádka a Marek Taclík coby obdivný soused a neúspěšný potenciální nápadník. Jakmile tedy dojde na proměnu, čekal jsem příval svěžího humorného toku. Jenže Langoš do své ženské kreace vlil i značnou porci nepříjemného přehrávání, což vedlo až k tomu, že se do této komediální role zrovna moc nehodil. K jeho dobru lze připočíst to, že byl ve své bláznivé kreaci v podstatě osamocený. Herci kolem něj nebyli vyloženě špatní, ale vesměs nezajímaví a nikterak film komicky neobohatili. Trochu situaci zachraňoval hlavně Taclík. Film také postrádal jakoukoliv gradaci a zajímavé nápady. A naprosto se neráčil přijít s nějakým kreativním závěrem. Konec byl naprosto ubohý, bez nápadu. Před něj se napasoval předlouze a nudně působící fotbalový zápas bezvýznamné úrovně, kam si Langmajer chodil začutat. Tým sestával z fotbalových exotů, vrcholem byl šilhající brankář Jiří Maryško. K tomu nejvtipnějšímu řadím sekvence, ve kterých se křehká ženská duše vyrovnává s chlapským světem, tedy s nesrovnatelnými pracovními nároky a neomalenými fyzickými potřebami. A film pochopitelně raději výrazně častuje diváka místo kvalitních humorných dávek vlezlým product placementem, co juká z každého prostoru. Tohle volné pokračování už má jen průměrné humorné hodnoty. Setrvalý režisér Rudolf Havlík z toho napodruhé už víc nedokázal vytřískat. 5/10 ()
Další přírůstek mezi české mainstreamové komediální paskvily, který uráží muže i ženy a inteligenci obecně. Nic než sexistická přehlídka zhoubných stereotypů, které jsou namísto vyvracení stvrzovány a normalizovány a jsou ještě obludnější než v případě předchozího dílu. Jiří Langmajer coby žena v mužském těle předvádí extrémně přepálenou karikaturu zženštilosti (což je v rozporu s tím, jak se hlavní hrdinka chová v úvodu, když ještě má ženské tělo), na sportovní trénink chodí v růžových legínách, v restauraci si objednává "citronovou vodičku" a poprvé poznává, jaké to je dostat míčem do varlat. Opravdovým mužem se nicméně stane, až když se s lahváčem svalí na gauč k fotbalu a začne prdět. Uf, uf. Hlavně je to ale komedie, která pod záštitou žánrové nadsázky podsouvá ženám, že věci jako zanedbávání hygieny nebo nutná potřeba plivat do dálky (ale třeba i nevěra, žárlivost nebo šovinismus) patří mezi mužské přirozenosti, které by měly být ženami omlouvány a tolerovány. Ženy jsou přitom prezentovány jako strůjkyně všech mužských problémů a neduhů, včetně toho prdění, protože když pečou mužům buchty, tak do nich dávají příliš mnoho droždí. Jediné výraznější ženské postavy ve filmu přitom tvoří nekompetentní terapeutka, která nesnáší muže a své pohrdání vštěpuje všem svým klientkám, její kamarádka, která jí jako recept na spokojený vztah bez zaváhání doporučí najít si milence, a hospodská výčepní, jejímž údělem je aktivně se nabízet výrazně starším fotbalovým štamgastům a přehlížet přitom jejich obtěžující kecy. Muži jsou zas vykresleni nejčastěji jako smrdutí pivní primitivové, kteří trpí nejvíce tím, že po nich jejich manželky/partnerky stále něco chtějí a oni nikdy nemůžou přesně vědět co, protože ženská mysl je pro muže zkrátka příliš složitá, než aby jí mohli porozumět. Zakoupení kytky je pak univerzální omluvou pro všechno a řešením všech vztahových krizí, stejně jako občasná večeře při svíčkách, která je zároveň téměř zaručeným příslibem vášnivé noci. Navíc je to líné, odbyté, nenápadité a zoufale nekonzistentní a nedomyšlené. Zakončené je to brutálně uspěchaným závěrem, v němž se happy end dostaví zničehonic lusknutím prstu. Rudolf Havlík se sice navzdory všemu jeví jako schopný a inteligentní filmař, nicméně tohle zapotřebí opravdu neměl. Nechoďte na to, jinak vznikne trojka. ()
Zbytečnost. ()
Byl jsem dnes v kině, člověk se zasměje nejednou, film rozhodně nezklamal a můžu vyzdvihnout vynikající výkon Langmajera. Zahrál opravdu výtečně! 7,5/10 ()
Druhý tohtoročný film od Rudolfa Havlíka hodnotím oveľa pozitívnejšie, než "Prezidentku". "Po Čem Muži Touží 2" je solídne pokračovanie komédie, ktorá ma bavila. Aj keď si nie som istý, či je to pokračovanie, alebo sa to celé odohráva paralelne s prvým filmom. Pretože aj táto možnosť mi napadla. A ak by to tak bolo, funguje to vlastne ešte o niečo lepšie. Sledovať každopádne Jiřího Langmajera, ktorý sa snaží prezentovať ako Anna Polívková je pre mňa neskutočná zábava. Tá zženštilosť v ňom ma dostávala absoltúne do kolien. A smiech je zdravý a okrem toho aj pointa slova komédia. Takže film podľa mňa funguje. Marek Taclík je rovnako super. A je super vidieť ako Irena postupne zistí, že vlastne obe pohlavia žijú úplne iné životy a je treba to lepšie niekedy pochopiť, než sa snažiť robiť veci tak, ako by chceli zo svojho vlastného pohľadu. Najlepšie je to asi vidno v scénke s Terezou Kostkovou, kde ju zrazu budú viac zaujímať úplne iné veci a kamoške to začne vadiť. Lebo sa už správa ako chlap. Vo výsledku pre mňa funkčná komédia, ktorá je dobrým pokračovaním a aj samostatným príbehom. Hodnotenie: B+ ()
Reklama