Režie:
Dino RisiKamera:
Tonino Delli ColliHudba:
Riz OrtolaniHrají:
Romy Schneider, Marcello Mastroianni, Wolfgang Preiss, Victoria Zinny, Adriana Giuffrè, Raf Baldassarre, Eva Maria Meineke, Riccardo Parisio Perrotti (více)Obsahy(1)
Život Nina Contiho ubíhá jako vlak v dobře vyjetých kolejích. Má uspokojivé zaměstnání i manželku na úrovni. Jednoho dne potkává Annu, kterou miloval před dvaceti lety, ale namísto příjemných vzpomínek se dostavují noční můry a přízraky minulosti. A Ninovy psychotické stavy přiživují i pochybnosti o smysluplnosti jeho současného života. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (52)
Láska až za hrob? Nech sa páči! ()
Rozhodně víc drama (respektive pochmurná romance) než horor, ale atmosféru zde Dino Risi vykouzlil kvalitní. Vzhledem k zemi původu je samozřejmě nutné počítat s drobet zvýšeným stupněm naivity, ale zas až tak to nebolí. Za mě 7/10 ()
Souhlasím s S_M_Lomoz, žádný drama, ale skutečný HOROR. Je to už pár let co jsem „Přízrak lásky“ viděla a pořád si tu strašidelnou schizofrenní atmosféru pamatuji co je sen ? co realita ? co klam? co vzpomínka? A k tomu ta děsivá mlha. ()
Snový příběh snového vztahu se záhrobní příchutí je více než hororem podobenstvím o zatuchlých koutech duše každého z nás. Z minima tu režisér i scénárista vytěžují maximum založené na výkonech obou protagonistů - Mastroianniho i nešťastné, předčasně zesnulé Romy Schneiderové. Zužovat žánr filmu do jednoznačné žánrové charakteristiky není výstižné. Spíše se dá mluvit o jakémsi uměleckém dušezpytu a o tom, nakolik toto nesnadné téma s atraktivním hereckým obsazením bylo zvládnuto. Nepředpojatý divák s touhou zaměstnávat šedou kůru mozkovou nepochybí, uchýlí-li se k pozitivní variantě své odpovědi. ()
Poté, co jsem se dočkala dolisu od LK, mohla jsem si přidat další dílek puzzle do svého soukromého studia filmové dráhy věčně nevděčné Romy Schneiderové. V tomto sólu Marcella Mastroianniho se Romy dočkala zajímavé práce s vlastní proměnou ve dvojím časovém horizontu a tedy dík za její herecký výkon de facto náleží týmu maskérů. Ostatně Marcellovo objevování pravdy a jeho vnitřní komentáře prostého děje tvoří základní dominantu a spolu s hudbou Rize Ortolaniho jsou tím nejlepším z celého filmu. Co na tom, že Schneiderová tak blízko vlastní smrti sehrála ducha? To už by byl přeci jen docela jiný příběh. ()
Srdcervoucí a dušervoucí mysteriózní psychothriller o skutečné lásce až za hrob, která přerostla v životní posedlost. Spolu s hlavním hrdinou Ninem (nejlepší Marcello Mastroianni) se divák propadá z jedné do druhé a ještě větší deprese a úplně se mu smazává rozdíl mezi realitou a snem. Žena jako krásná vzpomínka, žena jako nemesis, která se vrací kvůli pomstě. Exceletní Romy Schneiderová možná v životní roli. Musím rovněž pochválit vynikající dabing mistrů svého oboru Eduarda Cupáka a Mileny Dvorské. Všechny ostatní filmy o posedlosti láskou v čele s velice působivou "Osudovou přitažlivostí" působí oproti "Přízraku lásky" jako idylické příběhy. Stačí pouhá scéna, kdy Nino stojí s deštníkem uprostřed temné a mlhavé ulice a proti němu kráčí Anna až děsivě zsinalá a vyhublá a já mám jasno. Mistrovské dílo o lásce v tom nejhorším stadiu. 95%. ()
Skvělá dvojice, snímku však něco málo chybí.."žijící" postava Schneiderové. Velmi mě mrzelo vypointování snímku...Jedná se o případ lásky až za hrob. Jsem nadšen ze zpracování. ()
Škoda, že Risi nakrútil tak málo hororov. Fantasma d'amore má podobne ako Anima Persa podmanivú sychravú melancholickú atmosféru a skvelo vyskladaný mysteriózny príbeh s niekoľkými scénami, ktoré naženú husiu kožu. A casting je opäť bravúrny. Nikomu okrem Risiho sa v Taliansku do hororov nepodarilo nalákať takých kvalitných hercov. ()
Nádherná snová záležitost odehrávající se v přítomnosti a minulosti, mezi živými a zemřelými, a zejména mezi skvělými Mastroiannim a Schneiderovou. I při překračování všech hranic logiky a uvěřitelnosti, jsem tomu příběhu do poslední tečky uvěřil. ()
Jiný film od Dina Risiho jsem neviděl, a tak Přízrak lásky vnímám především v kontextu Mastroianniho filmografie, s níž jsem naopak obeznámen poměrně důkladně. V tomto ohledu film vykazuje celou řadu atributů, které v mých očích představují jisté známky, řekněme, úpadku v porovnání s Mastroianniho staršími klasickými filmy z 60. let - namísto většiny jeho dřívějších snímků je tento natočen na barevný film (černobílému obrazu se podle mě nic nevyrovná; verze, kterou jsem zhlédl, měla nadto nevalnou obrazovou kvalitu, ale to bude spíš vina toho, kdo ten film dal na net - osobně jsem rád, že se mi vůbec podařilo tento film vidět), namísto nádherných klasických aut z 60. let se zde Mastroianni prohání vozem Fiat Ritmo (což je neobyčejně ohavné auto produkované v letech 1978-1988), doma sleduje barevnou televizi s mnoha kanály a dálkovým ovládáním, kouří cigarety s jasně viditelnou značkou Marlboro, apod. - ten film přímo křičí tím, že byl natočen na začátku osmdesátek, což je éra, kterou dlouhodobě nemůžu ani vystát a jejíž kulturní produkce je v mých očích dnes paradoxně mnohem zastaralejší a zaseklejší v době svého vzniku, než zmíněné klasické nadčasové filmy z šedesátek. Z uvedeného je ovšem patrné, že to jsou spíše výtky subjektivního rázu k době, kdy film vznikl, než k fimu jako takovému - protože pokud jde o jeho dopad na mě, velmi mě oslovil a zasáhnul. A to především zásluhou ústředního hereckého dua Mastroianni & Schneider, která zde zazářila ve své předposlední roli, než ji dostihla předčasná smrt - jako by už to samo nepřidávalo filmu na smutném podtónu, film je už sám o sobě celkově neobyčejně posmutnělý a melodramatický. Neobyčejně dojemný závěr je tak jímavý, že mnou doslova otřásl - nelze slovy vyjádřit hloubku Mastroianniho oduševnělého hereckého rejstříku, z nějž své postavě stárnoucího nešťastného muže propůjčil všechnu tu bezmeznou působivost - ty jeho výrazy tváře a tón hlasu, ty všeříkající pohledy, ty oči zalité nefalšovaným pohnutím a horoucím srdcem! Fantastická herecká kreace, které není rovno a pro niž nenacházím slov. Už pro neobyčejný požitek z herectví tohoto mého velkého italského oblíbence nemohu hodnotit méně než 5 hvězdami - Přízrak lásky je pozoruhodný filmový skvost, který navzdory ohavné době svého vzniku (která se na filmu dosti podepsala) představuje výjimečnou podívanou plnou svébytných filmových kvalit, jako je všudypřítomná tajemná atmosféra, mlha a nádherná hudba. Vidět tenhle film pro mě bylo velký zážítek - tohle je film, který ukazuje, že i smutek má svou krásu. ()
Risi uměl nejen komedie, ale i mystery, čehož důkazem budiž právě Přízrak lásky. Výborně budovaná atmosféra a v hlavních rolích úžasný pár. A mimochodem, koukat na Mastroianniho, který v češtině mluví hebkým hlasem Cupáka, je skutečně skvostný zážitek. ()
K pochopení tohoto nejednoznačného snového filmu je nutné si uvědomit, v jakém duševním rozpoložení se tehdy nacházela vysílená a vysilovaná Romy Schneiderová. V dubnu roku 1979 spáchal sebevraždu její bývalý manžel Harry Meyen, poté ztrácí i svou babičku Rosu Rettyovou a navíc manželství s Danielem Biasinim připomíná potápějící se loď. V tomto stavu odjela do Itálie natáčet v režii Dina Risiho PŘÍZRAK, náročný psychologický film o osudové lásce, která se mohla a zároveň nemusela nikdy stát skutečností. Téma, které je Romy blízké víc, než by si možná sama uvědomovala. Masku předčasně zestárlé, kdysi atraktivní a vyzývavé ženy jakoby ani nehrála. Vyrovnaný a v rámci vlastní kariéry nepochybně atypický výkon odehrává i Marcello Mastroianni, který ale na druhou stranu tušil, že jeho osobnost zůstane tentokrát spíše v pozadí, aby nestínila mimořádné kreaci titulní představitelky. Působivá atmosféra pochmurných listopadových mlh, měnících se nálad i citelnější porušování fikce a reality najednou mění plátno před námi v pozoruhodný příběh jedné velké lásky, jejímuž kouzlu chtě nechtě propadáme. A dovedeme-li se navíc převtělit do traumatizujících okamžiků života Schneiderové, pak plně porozumíme i základní myšlence tohoto nadpřirozeně přirozeného filmu. ()
Přeslazené melodrama s nesympatickým a slabošským donchuánem pod pantoflí Mastroiannim, jehož pro našeho diváka díkybohu alespoň vylepšil skvělý Eduard Cupák. Klasická červená knihovna opepřená mysteriozní zápletkou, kde se nabízí hned dvě možná vysvětlení, nadpřirozené nebo psychologické. Obě varianty vyvolávají otázky, jejichž nezodpovězení mne však zanechalo zcela chladným, stejně jako celý příběh o lásce bez hranic...božínku. Dvě hvězdy za český dabing a podříznutou domovnici. ()
Nevím, jestli škatulka hororu tomu filmu spíše neškodí... přesto, že tématem nadpřirozených sil a duchů mrtvých lidí do žánru hororu skutečně spadá, hororový zážitek v tom tradičním slova smyslu divákovi určitě nabídnout nedokáže. Jde totiž o výrazně pocitové romantické drama s jistým mysteriózním a současně melancholickým nádechem, které za mě občas bohužel i trochu ztrácí na pohltivé atmosféře a zvláště rozjezd v první polovině mi tu občas připadal trochu nevýrazný. Přiznávám, že jsem se spočátku do té zvláštní atmosféry a velmi pomalu se odhalujícího tajemství dostával hůře... Nicméné ve scénách, kde ta melancholie, tajuplnost a něžná romantika kdesi mezi nebem a zemí fungují, si film bohatě vystačí i s potemnělými komorními prostory a často jen dvěma herci, kteří ve společných dialozích vytvářejí z Přízraku lásky působivou podívanou. S velkým příchodem Romy Schneiderové v její plné kráse na scénu naplno ožil i celý film, doposud jakoby puštěný jenom na půl plynu, a Romy mi opět potvrdila svou jedinečnost spočívající v obrovském kouzlu a šarmu její osobnosti, stejně jako v nenahraditelném talentu. Této paní herečce se stačilo leckdy podívat do kamery, aby si podmanila diváka a zároveň tím pohledem vyjádřila vše podstatné o své postavě, a tento film právě na fascinujícím výkonu madam Romy hodně stojí. [75%] ()
Mysteriózní podivnost s předpokládanou pointou. Romy i Marcello jsou dobří, tu skutečnou kvalitu ale filmu dodává především úžasný Eduard Cupák v původním skvělém dabingu z Barrandova. Námět je to ve filmech častý, muž se setkává se starou známou, dávnou láskou, která má být ale mrtvá. Pravda ne a ne vyjít najevo, a ačkoliv zkušený divák tuší, občas s námi filmaři trochu zamávají. Tentokrát ne, a horor v Přízraku lásky taky nehledejte. ()
Mě tedy nevyděsíte, Nino Conti! Prosím vás, prý horor a že mrazí, jste asi ničehož hrozného ještě neviděli, ne? Skutečnost je taková - dialogy škrobené, až se chce obdivovat herce, jaké k nim dokázali přihodit výrazy, archaické obraty typu byla to andělíčkářka, trocha průhledného úmyslného klamu, plná odpovědnost mlhy za celou atmosférickou tíhu a pcháá - žabí rizoto:-D... U Marcella dobrý a za výstupy krásné Romy, víc mrtvé než živé, stála především dovednost maskérů, jinak kapku morbidní pozdní romantika s poetickou pointou... takže, po otevření ihned spotřebujte, na disku neskladujte. ()
Některé věci mi přišly nedořešené, ale jinak vynikající duchařina, dobře natočená, s realistickými postavami i výbornými výkony. Co dokázal Mastroianni zahrát jen očima nebo mimikou obličeje, tomu by se dnešní rádoby herci měli povinně učit, jak dokonale to zvládal. Pouštěl jsem si to v noci, a věřte, měl jsem pak strach jít na WC. ()
Dobrý psychologický horror. ()
Další polozapomenutá perla nečekaně vyhrabaná z mých štosů DVDček. Božský Marcello v nejlepších letech, milá Romy Schneider, zamlžené uličky a oprýskané, plevelem obrostlé vily severoitalské Pavie, všeprostupující melancholie a snová atmosféra... Ne, horror to opravdu není, příběh mi spíš připomíná mé oblíbené mysteriózní a duchařské povídky z konce 19.století. Škoda některých zbytečně zkarikovaných postav (doktorův trapně šaškující brýlatý asistent, nebo teatrálně přehrávající okultistický kněz), ale i tak hodně příjemný filmový zážitek. ()
Přízrak lásky je dlouhým a podrobným nahlédnutím do duše jednoho poněkud duševně nevyrovnaného a zmateného jedince. Nedá se říct, že by se v tomto případě jednalo o klasický horor, označil bych tento nádherně zahraný snímek jako vnitřní psychologické drama jednoho z nás. Vzpomínky, a snad s tím spojené i výčitky vlastního svědomí, ty dokáží hodně potrápit. Zvláště, když náhodná situace vyvolá z hloubi duše onu vzpomínku tak náhle a intenzívně. Hluboká láska, ta pravá nefalšovaná panovnice, si dokáže naši duši podmanit na celý život, i když už dávno žijeme s jinou ženou. Její moc je nedozírná a těžko se jí odolává. Jsou pak okamžiky, kdy musíme vyvinout "nadlidskou" snahu a zapojit zdravý rozum, aby jsme neskončili jako náš nešťastný a duševně utrápený hrdina Nino Conti. ()
Reklama