Režie:
Andrew JareckiHrají:
Kirsten Dunst, Andrew Jarecki, Frank Langella, Marc Smerling, Barbara Walters, Joy Behar (a.z.), Kim Lankford, Kevin J. Hynes, Zachary Stuart-Pontier (více)VOD (1)
Série(2) / Epizody(12)
Obsahy(1)
Tento dokumentární seriál vynáší na světlo dlouho pohřbené informace o řadě nevyjasněných zločinů a muži podezřelém z jejich spáchání - Robertu Durstovi, potomku miliardářské rodiny Durstových, který na výrobě dokumentu plně spolupracoval. Průlomový šestidílný dokument režiséra Andrewa Jareckého, který jej zároveň ve spolupráci s kameramanem Marcem Smerlingem produkoval. Seriál odhaluje dlouho pohřbené informace, které tito filmoví tvůrci objevili během svého sedmiletého pátrání. Předmětem jejich zájmu byla série nevyjasněných zločinů a muž podezřelý z jejich spáchání - Robert Durst, potomek miliardářské rodiny Durstových, jenž na výrobě dokumentu plně spolupracoval. Oslnivý, samotářský a médii neustále obletovaný Durst nikdy veřejně nepromluvil - až dosud. Během exkluzivních rozhovorů s Jareckim s překvapivou otevřeností odhaluje tajemství případu, který byl pro úřady po 30 let záhadou. Durst - dlouhou dobu podezřelý ze zmizení své krásné mladé ženy, k němuž došlo v roce 1982 v New Yorku, z vraždy klíčového svědka tohoto případu spáchané v roce 2000 v Beverly Hills i z následné vraždy a rozčtvrcení souseda v texaském Galvestonu - důsledně trval na své nevině a dodnes zůstává na svobodě. Tento bezprecedentní dokument sleduje, jak se vyvíjí Jareckého vztah s Durstem a vynáší na světlo tisíce stran utajovaných dokumentů, policejních složek, klíčové svědky, doposud nezveřejněné záběry a soukromé vězeňské nahrávky. (HBO Europe)
(více)Recenze (80)
Dokumentární seriál/drama/film života, který nejen rekapituluje realitu, on jí mění. The Jinx: The Life and Deaths of Robert Durst je dalším zvratem v životě bohaté příšery. Od dokumentaristického díla můžete těžko dostat více. Andrew Jarecki definitivně potvrdil po Friedmanových, že je mistr svého oboru. 96%. ()
Aniž bych tím chtěl snižovat tvůrčí vklad, Jarecki měl obrovské štěstí na „materiál“. Robert Durst je díky své minulosti, povaze a tikům natolik dramaticky a psychologicky vděčnou postavou, až pochybujete, zda ho podle předem napsaného scénáře s přesně načasovanými zvraty nehraje dobře namaskovaný Dustin Hoffman. Finální záchodová zpověď je přesně tím čelist k zemi srážejícím momentem, o kterém sní mnozí filmoví scenáristé. Neznamená to, že by autorem scénáře k seriálu byl jednoduše život. Distribuce informací, ne vždy nejšťastnější (skoky v čase namísto kontinuální gradace), významně přispívá k napínavosti vyprávění. Přestože jsou jádrem všech epizod fádní mluvící hlavy, postupné doplňování dalších dílků skládačky – za využití sugestivních hraných scén (v nichž podobně jako v Zodiakovi vrahovi nikdy nevidíme do tváře), zpravodajských záběrů, videí ze soudního přelíčení nebo policejních výslechů – nás udržuje v očekávání velkého odhalení. Nejde tudíž pouze o klasickou rekonstrukci kdysi dávno spáchaných zločinů, ale zároveň o velmi současnou investigativní reportáž. Návraty do minulosti tady po vzoru detektivních příběhů slouží k dopadení zatím stále svobodného vraha. Přesněji - Jarecki vytváří příběh, v němž on bude tím, kdo vraha pomůže odhalit a dopadnout. Krimiseriálové stylizaci a touze přetavit realitu do působivého příběhu odpovídají pochmurné úvodní titulky (v duchu Temného případu), nadřazování emocí strohým faktům, snaha zakončovat jednotlivé epizody cliffhangery nebo složité plánování druhého setkání (jehož patřičné zachycení na kameru se pro režiséra zdá být důležitější než vykonání spravedlnosti). Jako detektivka fungují Nevyjasněné zločiny Roberta Dursta výborně a hlavně tak nevyvolávají nepříjemné otázky ohledně dokumentaristické etiky. Jarecki sice v poslední epizodě tvrdí, že mu jde o usvědčení zločince, ale tím nezastře parazitický charakter svého počínání. Z důvěry, kterou do něj Durst vkládal, se rozhodl vytěžit sérii založenou na naší fascinaci vrahy a vyšinutými jedinci. Chyběla mi z jeho strany větší ochota reflektovat vlastní pozici, neboť schovaný za kamerou působí přesně tak, jak se obává, že bude během druhého interview působit na Dursta – chladně. Jako novinář lačný senzace, který je pro dobrý (poptávku naplňující) příběh exploatovat něčí – jedno, zda vraha, či nevinného člověka – osud. Kdyby vícekrát obrátil kameru sám na sebe a zkusil před ní zodpovědět otázku, proč tohle dělá, a kdyby se s podobnou otázkou (proč nás tak baví se na to dívat) nebál konfrontovat ani diváka, mohlo být jít o srovnatelně zásadní dokumentární počin, jakým byla Tenká modrá čára. 80% ()
Jak jsem náhodou zahlédl první díl na HBO, tak jsem se nedokázal odlepit, dokud mi tenhle příběh nebyl celý odvyprávěn. Robert Durst byl divnej už od první konfrontace s režisérem Andrew Jareckim a mě prostě zajímalo, jak se celý tenhle dokument vyvine. A vyvinul se tak, že jsem valil bulvy. Jestli totiž budu někdy přemýšlet nad dokumentem, který má absolutní vypovídající hodnotu pro psychology a ještě záslužně odkryje pravdu, tak si vzpomenu právě na tuhle doku-kriminálku. Člověk by ani nevěříl, že je vše realita, jak dobře to Jarecki sestříhal a dal do kupy. Tenhle dokument se prostě povedl a když vydržíte až do konce, tak budete v absolutním šoku poctěni závěrem, který Vám nikdo jiný jen tak nedá. To byl takový šok, až jsem doslova oněměl a už vůbec si nedovedu představit jak na tom byl samotnej režisér Jarecki. Nicméně klobouk dolů režisérovi, že do takového projektu šel hlava nehlava a opět díky HBO, že se na tomto projektu podílelo. Pakliže má ve filmovém branži něco absolutní smysl, pak je to tenhle šestidílný dokumentární seriál. ()
Nemá smysl popírat, že je to místy na samé hraně tendenčnosti a manipulace. Speciálně když autor během oněch sedmi let postupně ztrácí odstup a činí některá diskutabilní (ne)etická rozhodnutí, aby dosáhl svého. Jenže... Jenže právě i díky tomu, je to tak fascinující sledovat. Tím jak je Jarecki svým tématem více a více lapen až na hranici posedlosti, tak více a více ustupuje od nestranného zaznamenávání „procedurálního postupu objasňování okolností vražd(y)“ k bezprecedentně aktivní investigativní roli hlavního hybatele událostí, jehož primárním cílem je být tím, kdo jednou provždy odhalí/usvědčí pachatele. A že to tedy jsou nějaké události, protože něco TAK fascinujícího, neuvěřitelného, napínavého a do morku kostí znepokojivě mrazivého se jen tak nevidí. Člověku to nedá a zákonitě musí dříve či později (za)pochybovat, zda přeci jen nejde o nějakou geniální mystifikaci, protože Durstovy činy a osudy překonávají svou „překombinovaností“ i veškeré ty za vlasy přitažené severské thrillery o černých ovcích zbohatlické rodiny, kteří jsou díky neprostupné zdi v podobě miliard na kontě nepolapitelnými sériovými vrahy. Každopádně díky výše uvedenému by bylo neméně zajímavé, kdyby nějaký dokumentarista v průběhu času nezaujatě sledoval Jareckiho během natáčení právě tohoto. ()
Jarecki svou posedlost záhadami kolem Dursta přetavil v mistrovské dokumentární dílo. Už úvodní znělka ve stylu True Detective je mrazivá. Jen se mi zdá, že to až moc stojí na závěrečném pomatení smyslů samotného Dursta. Kdyby na konci nebyla scéna na záchodě, tak dokument těžko obletí celý svět. ()
Dokumenty z oblasti amerického soudnictví, v nichž se zkoumají uzavřené případy, bojuje za jejich přezkoumání nebo rozplétají nezodpovězené otázky, mohou být vzrušující, viz např. West of Memphis. Pokud si schopný filmař dokáže dělat kvalitní rešerše, mluví se zúčastněnými nestranně a je vysoce motivovaný, aby nalezl pravdu, vyjde z toho precizní dokument, u nějž máte pocit, že jste jeho součástí a že na něco zásadního přijdete. To se Jareckému skutečně podařilo, což může být díky jeho práci, ale i faktoru náhody a tomu, že sel štěstíčku naproti, jak praví klasik. The Jinx je svou formou standardním mixem mluvících hlav, hraných scén a záběrů z médií, které jsou chytře sestřihány, aby budovaly napětí jako klasická krimi. Filmařova vychytralost je v tom, že si materiál samozřejmě seskládal až po šokujícím přiznání Dursta. Novinářská etika však dostává těžkou ránu. Jarecki měsíce čekal na dokončení a postupné vysílání epizod včetně posledního dílu, jenž je nefalšovanou senzací, kterou mohl (a měl) vyšetřovatelům poskytnout již mnohem dříve. Dle svých slov audiozáznam našli až po dvou letech v červnu roce 2014, byť už dříve byli svědky, že si Durst brblá do mikrofonu. Podivné je, že k zatčení Dursta došlo přesně den před finále dokumentu, které se vysílalo v únoru 2015. Časová osa a okolnosti natáčení (kdy materiál našli, kdy o něm řekli policii atd.) je dosti vachrlatá. Důkazem vyloženě manipulátorského aktu je, že zatčení (2013) za porušení soudního příkazu (nepřibližovat se k domu rodiny) Jarecki časově zařadil pro větší dramatičnost před finální rozhovor, který se však odehrál v roce 2012. ()
Prvotřídní materiál. ()
Jednoznačne najlepší dokument o "sériovom" vrahovi, aký som doteraz videl (a že ich nebolo málo). Dôvod a myšlienka samotných tvorcov prečo bol spracovaný je veľmi podobná Kirchhoffovej kauze Cervanovej. Jediný rozdiel spočíva v tom, že kým v snímku, kde sú odsúdení od úvodu až do samotného záveru vykresľovaný ako nevinný ľudia, tu postupne dochádza k akejsi premene uhla pohľadu. "The Jinx: The Life and Deaths" je vďaka interview s Robertom Durstom veľmi podobný s dokumentom "Interview with a Serial Killer", kde je spovedaný niekoľko násobný vrah Arthur Shawcross. V oboch prípadoch je fascinujúce sledovať ich prejav. Pre tých, ktorí nemajú veľkú skúsenosť s vypočúvaním, by som odporučil zamerať sa na ten neverbálny, teda najmä na mimiku tváre, ktorá Vám dokáže dať odpoveď na mnohé otázky ( žmurkanie, pohľad v ľavo a pod.. ). ()
Pět dílů dokumentu a jeden díl honu na vraha. Krom toho, že Durst je skvělý materiál, Jarecki taky není špatný - paradoxně je tenhle dokument nejlepší, když přestane být dokumentem a otočí kameru sám na sebe. Akorát se to mělo stát dřív a v rámci nestrannosti jí měl držet někdo jiný. Real life True Detective. ()
Hranice mezi největším smolařem na světě a nejchytřejším sériovým vrahem v dějinách USA je zatraceně tenká, a její niterné analyzování šíleně návykové. Mít to dvě stě dílů, tak by asi u televize za pár let našli moji kostru, jak je nemožný se od toho v podstatě byť i na pět minut odlepit. Jestli vás u True Detective mrazilo, tak u tohohle zmrznete. ()
V roku 2003 vstúpil Andrew Jarecki ako blesk z čistého neba do dokumentaristického sveta svojou prvotinou CAPTURING THE FRIEDMANS, ktorá sa okamžite zaradila medzi najzásadnejšie kriminalistické dokumenty všetkých čias (kde sa nachádzajú také majsterštyky ako THIN BLUE LINE Errola Morrisa, alebo trilógia PARADISE LOST Joa Berlingera). Po niekoľkoročnom odmlčaní Jarecki vydal svoj prvý hraný film ALL GOOD THINGS natočený podľa skutočných udalostí okolo záhadného zmiznutia (a údajnej vraždy) manželky New Yorkského multimilionára Roberta Dursta na začiatku 80. rokov. Tento film, spolu s dôkladným researchom daného kriminálneho prípadu natoľko oslovil Dursta, aby Jareckému pre jeho nový dokument poskytol rozsiahle exkluzívne interview, v ktorom bude mať možnosť poodhaliť svoju vlastnú stranu príbehu. Počas šiestich dielov sledujeme detailný rozbor neuveriteľných, častokrát bizarných udalostí a úmrtí, ktoré sa počas dekád života výstredného Roberta Dursta udiali. Máme tiež možnosť nahliadnuť do sveta kriminalistiky a amerického súdnictva, ktoré je neschopné odsúdiť sociopatického Dursta i napriek tomu, že sa verejne priznáva k zabitiu a rozštvrteniu svojho suseda v zapadnutom Texaskom mestečku Galveston, kde sa ukrýval pred zákonom tým, že sa v prestrojení vydával za nemú ženu. Všetko smeruje k explozívnemu, šokujúcemu finále, kedy Jarecki priamo zasahuje do deja, a zásadne ovplyvňuje ďalší reálny vývin prípadu. Toto fakt musíte vidieť. ()
Mňa prekvapuje až takéto hodnotenie. Je to dobrý dokument, to dozaista áno, dáva zaujímavý prehľad o osobe vraha i o procese, ktorý ho za vraha neusvedčil. Rovnako je to dokument rýchly, 6 bežných vyučovacích hodín, to prejde jedna radosť. No na mňa pôsobil tak strnulo, príliš psychologicky. Pozerať sa do tváre jedného dedka, ktorý sa snaží očistiť svoje meno a pritom si sám pre seba hovorí blbosti. Intelekt má podpriemerný a nerozumiem, ako mohol jeho právnik vôbec súhlasiť s účasťou na tomto projekte. Režisér si nakoniec vyslúžil slávu za to, že mu pomätenec všetko spapal. ()
Zásadní prvek, který dělá ze série jedinečnou záležitost, je aktivní účast hlavního subjektu na natáčení. Durst, označovaný za viníka nevyjasněného zmizení své bývalé manželky a podezřelý z vraždy klíčového svědka případu, sám kontaktoval tvůrce s nabídkou spolupráce za účelem očistění své osoby. Andrew Jarecki (vítěz festivalu Sundance za dokumentární film Vše o Friedmanových), hlava a mozek projektu, tak dostal možnost přímo konfrontovat hlavní postavu se zásadními skutečnostmi a důkazy. Každý z dílů seškrabává zaprášené vrstvy jednotlivých případů a současně vrtá i hlouběji do osobnosti podezřelého, když právě bezprostřední reakce Roberta Dursta tvoří nejsilnější pasáže celku. Jeho skelný pohled v sobě schovává prožitou bolest i vyšinutí z normy. Hypnóza skrze obrazovku. ()
Seriál se snaží být až do konce nestranný. Ve scénáristice dramaturgii se učí, že prvních přibližně dvacet minut filmu je expozice seznámení s hrdiny, pak přijde zásadní informace, často formou dopisu typu "mami jsem těhotná" a druhá informace přijde v závěru, zdramatizuje vše a vzrušení diváci přilepení na své hrdiny ryjí rypáčky na filmovém plátně. Zde přišla zásadní informace v dopise na začátku posledního dílu. ()
Člověk si musí v srdci oprašovat místo pro šedesátileté chlapy, které na útěku před policií nenapadne lepší převlek než za němou důchodkyni. Kteří když se maskují tím, že si oholí hlavu, tak to pro jistotu vezmou i s obočím a i když mají v autě čtyřicet táců v hotovosti a hledá je policie padesáti států, tak z nudy lohnou ze sámošky kuřecí sandwich, protože fuck you, that's why. Poskládávat si příběh a psychologický profil jedince, který je v takovém opovržení z většinové společnosti, že ani jeho výsadní postavení milionářského dědice v něm nezapudí touhy hulit trávu s kdejakým texaským white trashem na konci světa nebo si jen tak jezdit po světe s cizí identitou, ideálně člověka, kterého jste předevčírem rozřezali na legopanáčka, to je zábava už jen z principu. Eskapády tohohle zmateného psychopata, který obratně vyklouzne z každého průseru, už jen kvůli tomu, že mu principielně kreje prdel bohatá developerská famílie, aby jí nezruinoval značku a po desítkách let ho dostane na dřevo až vlastní iniciativa vyprávět svůj příběh v kombinaci s neschopností si zapamatovat sundat mikrofon, když si sám pro sebe musim mumlat, jakej sem vrahounskej šmejd, to si prostě dokument zaslouží. Jeden, dvouhodinovej, vystříhanej od monologů senzacechtivých sousedek, opakovaných spekulací a laciných nahraných scén. Podle toho, jak si vždycky Jarecki na ty rozhovory dal do pucu, jsem na konci očekával pointu, že se vlastně celou dobu snaží Durstovi prodat vojetý auto. ()
Příběh R. Dursta je sám o sobě velice zajímavý, některé důležité detaily však byly zcela vynechány (například možnost, že zabil ještě další lidi, že byl odsouzen na rok do vězení a posléze propuštěn na podmínku a další jiné). Oproti dokumentu na podobnou tématiku Making a Murderer o úroveň slabší. Při finální scéně však skoro nedýcháte. 78% ()
"He´s also the guy that sort of walks thru life and thinks he can do whatever he wants to do" znie povedome. Nedá mi neokomentovať intro, pretože som sa nestretla s lepším pri žiadnom krimi seriáli nie to ešte dokumentárnom. Ukázalo sa, že to jeho údajné priznanie na konci bolo zostrihané. ()
The Jinx je především velmi pečlivě vystavěný dokument. Každý díl má trochu jiný záběr (tři různé vraždy, vztah s Durstovou rodinou atd.) a tím pádem trochu jiné protagonisty, přičemž někteří se samozřejmě vracejí. Tím, jak snímek postupně odhaluje jednotlivé informace a dává je do souvislostí, budí dojem, že nás chronologicky provází detektivně-dokumentaristickou prací filmového týmu, ačkoli je zřejmé, že to tak není. Jarecki si poukázání na některé souvislosti záměrně nechává na později, aby diváka napínal a udělal z dokumentu opravdovou detektivku. A závěr - je opravdu mrazivý. ()
A pane Durst, řekněte, kolik peněz člověku stačí na to, aby se nemusel trestně zodpovídat za vraždu? ___ Tato true crime minisérie potvrzuje, že nejneuvěřitelnější příběhy nakonec píše sám život! Očividně se Andrew Jarecki dostal k mimořádnému materiálu (ostatně šel mu naproti svým filmovým debutem - a zároveň (pohříchu?) jediným filmem, který za svou dosavadní kariéru natočil - V lepší společnosti), a za pomoci jemných manipulací a obratného dávkování informací (proto to nemůže být za plný počet) došel vstříc aspoň dílčí spravedlnosti (palec nahoru). A jak na mě působil Robert Durst? Génius zločinnosti? Pan Nepolapitelný? Kdeže! To spíš muž průměrné (až podprůměrné) inteligence, který měl to štěstí, že se uměl dobře narodit. Další důvod, proč nemohu jít na 5* spočívá tedy v tom, že jsem tuto show (i když se The Jinx tváří jako služba veřejnosti, jaká záznam skutečnosti, jaká skutečně je, pořád to je entertainment, nějakým způsobem odvyprávěny příběh; viz má první - možná nejasně formulovaná? - výtka) tam, kde se snažila evokovat mrazivý thriller (a nikde mi nevymluví, že Jarecki konstruuje mediální obraz Dursta jakožto svým způsobem druhého Moriartyho), vnímal spíše jako frašku (spoiler Durst prostě udělal tolik školáckých chyb, navíc neumí lhát, nekontrolovatelné mrkání ho usvědčuje z lhaní, že nemůžu pochopit, jak ho vůbec mohl soud v první případě, v němž byl souzen, neodsoudit spoiler). 75 % ()
Keby mal zvyšok seriálu takú silu a tempo ako posledný diel išlo by o jeden z najsilnejších dokumentárnych počinov za dlhú dobu, ináč mi ale Jarecki príde ako pomerne slabý, neskúsený a najmä nudný dokumentarista ktorému sa zhodou okolností dostala do rúk silná téma a neskutočne zaujímavý človek. ()
Reklama