Režie:
Mario BavaScénář:
Mario BavaKamera:
Mario BavaHudba:
Carlo RustichelliHrají:
Cameron Mitchell, Eva Bartok, Mary Arden, Lea Lander, Harriet Medin, Thomas Reiner, Luciano Pigozzi, Franco Ressel, Enzo Cerusico, Massimo Righi (více)Obsahy(1)
Mladá modelka Isabella je zavražděna záhadnou maskovanou postavou v blízkosti domu Maxe Morlacchiho a jeho milenky hraběnky Cristiany Como. Poté, co podezření z vraždy padá na jejího přítele, její deník mizí. V deníku jsou usvědčující materiály a objasněna její spojitost s vrahem. Maskovaný vrah začíná opět zabíjet v okolí domu a touží získat deník do vlastních rukou. (Chatterer)
(více)Recenze (70)
Druhé Bavovo giallo žánr naprosto definovalo, černý vrah, brutální vraždy krásných žen, zajímavá pointa. Bava tomu navíc vtiskl svůj neopakovatelný rukopis. Škoda snad jen absence výraznějšího tahouna. ()
Možná nejvlivnější Bavův kousek, základní kámen giallo filmů i prvního cyklu amerických slasherů. Nejenže barevností připomíná Minnelliho muzikály, muzikálová je také jeho vyprávěcí struktura. Nejde o oběti, k nimž se kdykoli může přidat prakticky kdokoli, takže by identifikace s libovolnou postavou neměla valného smyslu. Nejde ani o detektivy, kteří nic moc neodhalují, takže nás nečeká žádná velká potěcha z odtajňování nových souvislostí. Jde o vraždy a jejich okamžitý emociální účinek. Jednotlivé mordy jsou inscenované jako opulentní, pro vývoj vyprávění vcelku nepotřebná muzikálová čísla (kromě barevné symboliky v nich hraje významnou úlohu také hudba), ve kterých je esteticky uspokojivého dojmu docilováno kombinací nezvyklých pozic kamery (záběr z krbu), mnohoznačné mizanscény (děsivé figuríny) a extrémního násilí (které by bylo extrémní ještě dnes, jenom bychom toho více viděli). Mezi tím muži propadají frustraci, ženy kují pikle a paranoia stoupá. Barokní psychosexuální thriller se vším všudy. Amare o lasciare. 75% Zajímavé komentáře: obitus, Kangax ()
Jeden z vůbec prvních giallo filmů a současně jeden z těch nejlepších. Mario Bava v nejlepší formě. Horror movie of the Year ()
Dnes sice jen za 3*,ale když koukám na rok vzniku, tak bych byl velmi nefér neudělit filmu čtyřku, protože závěrečný zvrat, odhalení vraha a samotná maska či manévry zabijáka jsou vskutku úchvatné i dnes. Na druhou stranu zde chybí nahota přitom ženy klasicky nádherné, absence krve ( vraždy většinou končí zardoušením), takže úplně nadšený nejsem,ale ve srovnání s Kultovním Halloweenem, jsem se zde bavil o dvě třídy výše. 70% ()
Jestlize v The Girl Who Knew Too Much stvoril Mario Bava novy subzanr, v Blood and Black Lace prakticky definoval jeho pravidla. Vrah, skryvajici svou tvar za bilou maskou, zabiji sve obeti rozlicnymi predmety (samozrejmne ma cerne rukavice), je dostatecne brutalni a mnozstvi indicii postupne ukazuje na vetsinu vystupujicich postav. Oproti svemu predchozimu giallu se Bava jeste zlepsil na vsech frontach, ale nejvyraznejsi je to jiste u vizualniho zpracovani. Prechod k barve mu umoznil hotova kouzla (neco takoveho lze najit jen u nejvetsich pecek Daria Argenta) a pohled na vrazdu ve starozitnictvi a ji predchazejici honicku je naprosto uchvatny. Jednou z mala slabin je dost nepresvedcivy herec v roli inspektora, ale to je opravdu jen miniaturni vytka. Giallo! ()
Majstrštyk to je tohle vskutku už čistě ortodoxní giallo, jako jedno z prvních a dodnes i jedno nejlepších ve svém žánru. Velmi kreativní režisér Bava, byl znám svojí neuvěřitelnou fantazií, stylovostí, vynalézavostí s jedinečným citem pro barevnou kompozici, stylistiku, vizuál, osvětlení, design...atd. Tím vším se proslavil a tady to opět nechybělo, vše pěkně v jednom, a jak se říká opět to byla trefa do černého. K tomu všemu bych přidal ještě supr atmosféru, precizní hru světel a stínů, slušné napětí, docela zdařilé herecké výkony, vynikající hudební skóre, které tu dokonale ladí s místním prostředím (módní dům, krásné modelky a kostýmy) a samozřejmě, nesmím opomenout, i kvalitní intenzivní a brutální mordy (no bylo jich tu dost a fanda právě těchto okamžiků si tu přijde skutečně na své), na svou dobu tedy určitě, a pak překvapivé, zejména s ohledem, závěrečného odhalení vrahovi identity. Pro diváky to tehdy v kině musel být docela šok. Kult, a jeden z největších inspiračních zdrojů co se hororu (viz. třeba později slasher) a jejich tvůrců (Argento) týče. "Blood and Black Lace" je jednoznačně favoritem mezi Bavovými fanoušky. ps: Ze stejné doby, a z žánru, bych doporučil například film "Libido". ()
Bravurní giallo v jeho nejranějším období. Mario Bava si tu s červenou, žlutou a fialovou barvou vyhrává neuvěřitelným, v těch časech nevídaným způsobem. Maskovaný zabiják je viděn od samého začátku a až nečekaně často, vyniká skvělou maskou a při vraždění hýří nápady. Narozdíl od ostatních žlutých hororů tady není místo pro vatu, a detektivní vložka nepřekáží. Pořád se něco děje, a divák se má stále tak na co koukat. Do toho stoupající napětí, jedna nervy drásající honička, bezvadná kamera, pestré syté barvy a nádherné ženy, kterým to sluší i po smrti. EDIT: po bližším prozkoumávání subžánru musim dát za plný kotel, tohle je nedostižná klasika! ()
Atmosféra, barvy a styl - o nic víc tu nejde, a přesto to bohatě stačí. ()
Druhý ze svaté trojice kousků pokládajících v 60. letech v Itálii základy giallo žánru. Naivní scénář a herecké výkony v nádherném a hustě atmosférickém vizuálním balení (už jen ta luxusní úvodní titulková sekvence!), o které se stará vynalézavá kamera, stylové lokace, precizní barevné svícení a krásky svižně servírované tajemnému vrahovi. Ten na ně jde poněkud nenápaditě holýma rukama, což oproti elegantnímu máchnutí blýskavou břitvou působí místy trochu upoceně. Odhalení jeho identity už dneska ze židle nenadzvedne (svůj podíl na tom má i fakt, že film postrádá nějakou hlavní postavu a není s kým jít příběhem a o koho se bát), ale je zajímavě dohráno a každopádně vrhá stín na už tak překombinované odhalení v následujícím Argentově PTÁKU S KŘIŠŤÁLOVÝM PEŘÍM. Hitchcock se při pohledu na to, jak ho taloši zuřivě naivně kopírují, musel hodně nasmát. ()
Gypsová hlava vraždí v úchvatne farebných scenériách módneho salónu plného krvavo červených figurín, či figurín vypletaných zo slamy, prípadne v priestoroch k vraždeniu mladých dám priam stvorených. Vďaka tomu vidieť starobylé byty, starožitníctvo alebo lesnú cestičku zmietanú vetrom, pričom sliepňajúcim lampám práve vypadne prúd! Štýlovosť, kolorovaná úchvatnosť a hádankový príbeh o identite vraha dodávajú filmu tie pravé ingrediencie. Piatu hviezdičku pridávam pre pointu - práve odhalenie vraha spôsobilo nesmiernu radosť môjmu pohľadu na svet. K obitusovmu komentáru: v úlohe inšpektora je naozaj obsadený pomerne neobratný herec. Dokonca je tak drevený, až som vyjadril počas sledovania filmu podozrenie, že práve on je vrahom, pretože má celé vyšetrovanie dosť na háku. ()
Keď sa v akomkoľvek filme spred 50-tich rokov objavila vražda, v momente bol zaradený do horor žánru. Čisté krimi, na taliansky spôsob, ktoré si svojim spôsobom spracovania nie je nič "dlžné". Farebné, strojené, na dnešnú dobu pre mňa absolútne bez popudu emócií. Na jedno vzhliadnutie dobré. A dobré je na "trojku". ()
Za ten rok co uplynul od natočení Girl Who Knew Too Much ušel Bava dlouhý kus cesty. Už se objevují pro giallo typické atributy (černé rukavice, maskovaný vrah - Rorschach by záviděl, explicitní násilí, krásné modelky, krev, zacházení s ženskými postavami obecně), vizuál je dokonalý (a Argentova pozdější inspirace očividná), kamera lahůdková, příběh je adekvátně zamotaný a napínavý, gore se nekoná a film je barevný. A barva Bavovi zatraceně sluší. ()
Oproti dnešním takzvaným gore hororům brutálních výjevů je tento film hodně mírný. Nechci vám prozradit příliš, ale ponurá atmosféra s mysteriózními prvky je působivá. Na druhou stranu mě kostra příběhu přišla poněkud slabší. Což u podobných filmů není neobvyklé. Jak už bylo řečeno, film hloupý není, nicméně u těch detektivních prvků mám raději promyšlenější pikle. Rozhodně nemůžu říct, že bych se nudil. Protože i zde je na co se dívat. Prostě takový výlet do starých časů francouzského gialla. Na jedno zhlédnutí úplně stačí. ()
Noc, tma, cesta alejí, žena v červeném kabátku, světla zhasnou, stín za stromem, světla-stíny, strach, útěk, dopadení, brutální zardoušení.... Skvostné giallo si nese všechny znaky italské mysteriozní a horrorové školy. Maskovaný vrah, kožené rukavice, rozličné vražedné nástroje mezi kterými nachybí břitva. Skvělá práce kamery - kdyby film neměl nádech gotického horroru, napsal bych, že bohatě využívá barokní šerosvit. Barvy - červená, žlutá, modrá. Červená kraluje - deník, telefon, figuriny, závěsy, oblečení, světlo, krev. Smysl pro detail a patřičné vytvoření atmosféry - někdy stačí málo: noc, vichr, fontána a utržený vývěsní štít. Propracované obrazové kompozice - červená nasvícená figurina, příšeří, za ní matné sklo se siluetou muže volajícího telefonem. Bizarní interiéry bytů a skladišť. Krásné ženy. Permanentní napětí a řemeslo připomínající D.Argenta. Mario Bava byl mistrem ve svém oboru a tenhle snímek je radost sledovat. ()
Luxus. Tajomná atmosféra, vynikajúco vystupňované tempo, podmanivá hudba a najmä dychberúci dokonalý precízny vizuál - toto by som sa odvážil nazvať umeleckým hororom. ()
Ano, v tomto filmu našel Dario Argento inspiraci pro svá stěžejní díla, jak co se týče formování příběhu, vizualizace násilí a v neposlední řadě, a to hlavně, využití obrazu a barev k vytvoření patřičně tíživé atmosféry. Nevím nakolik se jen učil nebo Bavu bohapustě vykrádá. To ať posoudí jiní. Tento film je v některých scénách opravdové umělecké dílo. ()
Tak tohle je starej dobrej Bava jak ho mám rád. ()
Když giallo, tak tohle! Propracovaná a inteligentní hororová napínačka, kde vrahem může být kdokoliv. Výborný film, doporučuju, protože dokonce i giallo nekonzumentovi se tohle líbílo. 90% ()
Toto šlo zcela mimo mě, osobně jsem ten film shledal nesnesitelně nudný a vůbec jsem se nevyznal v té změti jmen a postav a jejich motivacích... Asi to není špatný film a ve své době to mohlo mít něco do sebe, ale dnes mi to přijde veskrze jako ztráta času, bohužel. Podobným způsobem mě už kdysi minul i režisérův starší snímek Maska démona, který mi snad přišel ještě hloupější než toto. ()
Sei donne per l'assassino je krásné giallo, které se může pyšnit svou hrou barev a světel, což je zde využito opravdu bezchybně. Mario Bava mě už jednou potěšil svým debutem Maska démona a zde opět skóruje. Délka je velmi ohleduplná a vraždy přímo skvělé. Vrah působí hodně děsivě a i když je jeho totožnost odhalena ještě celkem brzy před koncem snímku, hra nekončí a finále je velmi dobré. Šest žen pro vraha je prostě výborné giallo z šedesátých let, z kterého jistě hodně tvůrců později čerpalo. Byl jsem spokojen. ()
Reklama