Režie:
Paolo GenoveseKamera:
Fabrizio LucciHudba:
Maurizio FilardoHrají:
Valerio Mastandrea, Marco Giallini, Alessandro Borghi, Silvio Muccino, Alba Rohrwacher, Vittoria Puccini, Sabrina Ferilli, Silvia D'Amico, Rocco Papaleo (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Záhadný muž sedí každý den u stejného stolu restaurace The Place, připraven vyslyšet a vyplnit největší přání návštěvníků. Co budou schopni udělat, aby získali to, co chtějí? (Film Europe)
Recenze (109)
-5* Stejně jako režisérův předchozí film mi sedl i tento. Možná někomu může připadat nudný a jednotvárný, když se vlastně po celou dobu odehrává v jedné kavárně u jednoho stolu. Ale jde zde hlavně o vykreslení psychologických charakterů postav. Schválně, co byste byli ochotni udělat kvůli splnění jakéhokoliv přání?? Nápadité a hlavně, že nezklamal a mělo to slušnou pointu. Tudíž se těším na další režisérův počin a doporučuji všemi pěti dalším divákům. [ PŘÍBĚH: 2 /// SMYSL: 3 /// ATMOSFÉRA: 3 /// TEMPO: 1 /// ORIGINALITA: 3 /// NÁLADA: 1 /// ART: 1 /// STYL: 1 /// CASTING: 2 (3*MAX) ] ()
No, ten film má rozhodně velké ambice sdělit nám něco o nás, našich přáních, našich hránících a závěr, tedy pokud jsem ho pochopil dobře se mě moc líbil. Ovšem v těch lidských minipříbězích mě přišlo jako kdyby popíral sám sebe, já teda bohužel nevím jestli jsem to celý vyložil dobře s tím jak se lidi zachovají a jaký to má následky, ale pokud ano, tak to nebylo úplně cajk. Ovšem Paolo umí na malém prostoru opravdu velké divadlo, to zase každopadně. ()
Paolo Genovese je taková jistota současné italské filmařiny. Pokud si od něj něco pustíte, můžete si být jisti, že půjde o scénáristickou originalitu. Stejně tak i zde. Námět naprosto fantastický. Originální a působivé je především to, že režisér zvládnul přes hodinu a půl držet pozornost diváka v jedné obyčejné restauraci na rohu s hlavním hrdinou, který rozdává karty na osudový mariáš jak smrtka před posledním seknutím kosou. Díky tomu se zde rozbíhá příběh několika lidí, jejichž přání ovlivňují jiné lidi a celé se to tak hezky zamotává, až se to ve finále velice pěkně rozmotá. Jenže to, co je originální, je bohužel zároveň naprosto neuvěřitelné, až fantastické. Tak neuvěřitelné, že to vlastně v tom realistickém prostředí dost překáží. Pro svůj scénáristický nápad a perfektní dialogy se ale pořád jedná o jeden z nejzajímavějších filmů posledních let. ()
„JAK POZNÁM, ŽE NEJSTE ĎÁBEL? … „NEPOZNÁTE“…“ Ty vole… Čumím a poslouchám a čumím a poslouchám…. vo nic jinýho tady totiž nejde! Máte jen čumět a poslouchat. A přemejšlet – takže mi to v mozkovně šrotuje… a no, nic moc teda bych o sobě řekl. Další Genoveseho majštrik, tentokrát o krmiči monster, pro který je tady zadarmo potravy víc než dost. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) A řekl mi: „Tohle nebo nic!“. 2.) Bavil mě „Pozemšťan“. /// Thx za titule „num71“. PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Paolo Genovese mě před rokem vyřídil inteligentní konverzačkou Naprostí Cizinci a letos se mu to povedlo znova a jsem absolutně odrovnán genialitou režiséra, který opět jen pomocí jednoho místa a pár herců dokáže natočit film, který je inteligentní, napínavý,zvratovitý, skvěle zahraný a šokující zároveň. Tentokrát se film odehrává v restauraci, kde sedí tajemný muž s knihou ochotný plnit lidem přání, ovšem každé přání má svou daň a je potřeba spáchat něco většinou nekalého. Hezky ukázano, že lidská touha dokáže způsobit věci, které by normálně člověk neudělal. Některé úkoly jsou hodně drsné a líbilo se mi, že všichni lidé jsou vzájemně propojení a propletení. Hrají zde stejní herci jako v Naprostích Cizincích, což beru také za velkou výhodu a byť se o úkolech jen mluví pořád to má drajv a energii. Závěrečný zvrat je opět trošku na divákově představivosti, není složité jej rozlousknout. Skvělá zábava, při které jsem se dokonce i zapotil. Jsem zvědav s čím příjde příště.Doporučuji. 90% ()
Hra s různými charaktery lidí, dialogy a mnohdy překvapivé zvraty jsou téměř neodolatelné a nutí diváka vydržet a těšit se na rozuzlení. Chybí však pořádný závěr a objasnění. Potom bych se asi utrhla ze řetězu a dost možná bych tenhle film považovala za poklad. Při snaze najít někde rozbor konce jsem narazila na poznatek jednoho z diváků. Ten měl pocit, že se lidé, odcházející po skončení filmu z kina cítili podvedeni. Asi bych to nenazvala až takhle závažně, ale pravdou je, že jsem po velmi slibném začátku čekala víc. Slabší 4* ()
„Vy neznáte slitování!“ - „Stejně jako vy všichni.“ Naprostými cizinci si Genovese nasadil laťku vysoko, ale ustál to se ctí. Podobně jako předchozí snímek se vše odehrává jen na 1 místě, vládnou dialogy a herecké výkony. Zpočátku je navíc divák v poměrně těžké pozici, vyvalí se na něj kvantum postav a on se v nich musí zorientovat. Ale právě dávkování informací je zde výborné, člověk si začne skládat takové puzzle; kdo co musí udělat, proč je to ochotný podstoupit a jak se tím dotkne někoho jiného. Pravidlo je jasné; nemusíš to udělat, ale pak se tvé přání nejspíš nenaplní, takže ber, jinak nech být. Postavy se začnou postupně vybarvovat, měnit svá původní přání, pochybovat samy o sobě, a to mě moc bavilo, díky čemuž mi film i poměrně rychle utekl. A tím se dostávám ke 2 záporům. Neuspokojivému konci a nezvládnuté hudbě (udělat záměrně naoko nepasující soundtrack by mohlo být fajn u filmu, který nesází na tajemno…u The Place je to spíš na škodu). Skončím proto pouze na silných 4*, těším se nicméně na další režisérův počin. ()
Inteligentná konverzačka, ktorá sa napriek svojmu konceptu ani chviľu nenudí. Dokáže strhnúť, prekvapiť a súčasne aj dávať množstvo podnetov na premýšľanie. K úplnej spokojnosti chýba iba údernejšia pointa. 8/10 ()
Propletenec lidských osudů, z nichž každý má svůj cíl. Někdo pochopí, jak dosáhnout svého přání jinými cestami, ostatně tajemný muž neopomene často zdůraznit, že řešení je vícero, jiný se drží svého úkolu zuby nehty. Asi nejnapínavější je úkol s bombou. Nu a pak je zde ještě Anděla....tedy Angela... ()
Film postavený na dialógu jednotlivých postáv. Nemá to síce žiaden štandardný dej, no nudiť sa rozhodne nebudete. Psychológia v priamom prenose, kde v pozadí stojí jedna zo základných filozofických otázok - čo je v živote naozaj dôležité? Páčilo sa mi to široké spektrum charakterov, s ktorými tu autori narábali. Problém vidím jedine v tom, že sa tu nešlo do hĺbky a tak ma celý ten príbeh ani moc nezasiahol. Potešil, to áno, ale výrazne nenadchol. Lepší priemer. 65/100 ()
Chvílemi výborné, tedy v momentech, kdy Paolo Genovese směřoval po koleji, jež byla vynikajícímu, leč nesmírně komplikovanému, tématu určena. Finální vykolejení osobně vidím hlavně v extrémní nedotaženosti a, musím použít to slovo, tragickém hudebnímu doprovodu, jenž skoro podtrhuje to nejhorší, co ve mně film vyvolal. Okatě propletená italská telenovela s happy endem? Ne, tak hrozné to nebylo. Tajuplný, věčný host restaurace The Place a jeho krmení démona v nás, který nám s úsměvem ukazuje cestu za našimi sny a touhami. Je lemována mrtvolami a na konci člověk visí pověšen na nitkách, které ovládá něco či někdo jiný. Pokus o zobrazení této skvělé myšlenky je pro mne až příliš fantaskní a divák ho může pobrat prakticky jakkoli, možná v tom lze hledat sílu filmu, nicméně po tvůrčí stránce je to laciné řešení. Nechat vše na udiveném divákovi, se občas nemusí vyplatit. Každopádně zajímavý zážitek s velmi slušným herectvím všech zúčastněných. [Filmový klub Citadela - Litvínov]. ()
Krmič monster sedí v restauraci a snaží se vychovat si nová monstra. Jak jsem tak koukala na film, byla stále více ráda, že se s krmičem nemusím setkat. Asi bych reagovala jako ta stará paní s bombou. Tedy doufám. ()
S tou muzikou si z nás evidentne strieľal... ()
Každý z nás má nejaké túžby a sny. Kam až sme ochotní zájsť, aby sa nám splnili? A existujú vôbec nejaké hranice, keď po niečom nebezpečne intenzívne túžime? The Place kladie veľa etických otázok, divák má dostatočný priestor k zamysleniu sa, čo je pochopiteľné a obhájiteľné a čo je už naopak ďaleko za hranicou ľudskosti. Film je o trošku slabší ako Úplní cudzinci, ale stále veľmi dobrý, je škoda, že ho videlo tak málo ľudí. ()
Vynikající! Mě to naprosto uchvátilo a hltala jsem každou sekundu. Sice mi přišlo, jak když se to odehrává na maloměstě, jinak by to nebylo možné. Nebo by to byla jinak hodně velká náhoda. Nicméně naprostá paráda! ()
Italský režisér Paolo Genovese mě dokáže upoutat jednoduchým nápadem, rozehraným v komorním uzavřeném prostoru. Chvílemi jsem si připadal jako v roztomilé moderní pohádce s neotřelým plněním přání dle úkolů zadaných ze strany tajemného „kouzelného mužíka“, aby mě záhy v této konstelaci děsila přítomnost motivů typu plánovaná loupež či dokonce vražda nevinného dítěte. Místo splněných přání, rozehrané čistě na základě série dialogů mnoha postav s „kouzelným mužíkem“, mě překvapilo nejen svým konceptem a postupným propojením příběhů, přání či úkolů více postav, ale nakonec i nejedním vyústěním, jakým autor dokáže vykreslit fungování světa s fantaskním prvkem: i v případě, že cosi (ať už na kterékoliv straně nevšední dohody) rázem selže, začne se proti očekávání vyvíjet jinam, kdy jedno přání nebo řešení přímo odporuje jinému nebo kdy se správným řešením může stát i porušení pohádkové dohody, měl-li se člověk svým konáním dopustit čehosi špatného... Ta propracovanost scénáře se hůře popisuje bez spoilerů, každopádně dostal mě tenhle film svou originalitou ve více směrech a připadal od pana režiséra o stupínek lepší, než hromadně remakovaní Naprostí cizinci. Je navíc radost sledovat i ze současné tvorby film, který se přímo skví tak skvělými hereckými výkony... vedle sympaticky záhadného Valerio Mastandrey v hlavní roli musím zmínit především Marca Gialliniho, jehož postava je sice značně rozporuplná a s nejedním přehřeškem či selháním na kontě, ale tento herec ji dokázal s nádechem drsňáka podat tak charismaticky, že ve vás vyvolával silný zájem i o takovou postavu... a mému oku nemůže uniknout se svým šarmem Sabrina Ferilli coby Angela, bez níž by ten závěr zůstal mnohem smutnější. [85%] ()
Mystický sex s báječným vyvrcholením. Nějak takhle jsem si tu vesmírnou hru vždycky představoval, tedy pohádku s dobrým koncem i pro z(a)tracené odpadlíky. Nevěřil jsem, že je možné během hodiny půl vykecávání se dobrat rozhřešení, byť Pozemšťana jsem třá taky viděl. a ono jo. Pravda, velký podíl na mém orgasmu měl zcela orgiální (to není překlep) nápad s krásnou milfkou jako SPOILER, VOLE! konečným řešením, páč takovému bych se také, rád a často odevzdal. A k tomu všechno to kecání předtím s různými lidskými karaktéry bez potřeby velkohubých černobílých třá i transgeneralizací? No, nádherně osvěživě zdrcující. A ta gradace! Nejdřív babí s taškou a pak Angela.... no jasně že ááááá. ()
Krásna otázka a ukážka toho, čo je človek ochotný urobiť pre svoje sny a túžby. Aké hranice je ochotný porušiť? Asi je to individuálne. Podobne ako v Naprostých cudzincoch, filmom dnes už okopírovaným aj v našich končinách, aj tu dominuje minimalizmus v podobe jednej miestnosti a nekonečných dialógoch. Ale zaujímavých, posúvajúcich dej. Čo mu tu chýbalo bola ale prepracovanejšia pointa, záver, ktorý by priniesol motívy hlavnej postavy. Pretože ak šlo len o obratnú manipuláciu, potom tu cítim nevyužitý potenciál. ()
Režisér se blýsknul snímkem Naprostí cizinci, přičemž jsem čekal, že se toto trochu rozjede v trochu hlubší nebo jinak mindfuckové podívané. Snímek svým originálním přístupem samozřejmě nadchl, ale chyběla mi trochu větší podívaná do psychlogie jednotlivých postav. ()
V zapadlém bistru U zacykleného závitu (Per filo cyclico) sedí frajer, který na první oňuf dost smrdí sírou. Ovšem na ten druhý náhle ucítíte i závan plesnivé hostie, protože frajer bezvýhradně naplňuje také základní charakteristiky brokera té lhostejné křesťanské modly, která sice páchá zázraky jen účelově nahodile a výhradně z doslechu, ovšem xmrti ráda po 4,6 miliardách let nudy od dob, co luskla prsty a rozsvítila, prý hraje s osudy svých oveček či jejich žeber zlomyslné kauzální šachy. U nás v hospodě sedávalo podobné individuum. Taky vždy v rohu. Znáte to, takový ten lhostejný manažerský typ, nonšalantní šestileté strniště plné potravinových zásob na horší časy, prsty zažloutlé od startek, vyhnité zuby, prochcané nohavice kalhot, na pět metrů čpěl značkovým parfémem Kanál č. 5, pořád si něco pro sebe kompulzivně blábolil, přičemž na mohutně pročárkovaný lístek kreslil do rohu ohlodanou tužkou kontingenční kosočtverce. Když jste si k němu přisedli a požádali, aby vám vykouzlil ať už třeba pět velkých rumů, nové játro nebo eskový mercedes, odhalil v širokém úsměvu vykotlaných čtyřicet let pečlivého zanedbávání dentální péče, hlubokým nádechem bublavě poslal bronchiální hlen do plic, kam patří, mrknul na svůj sofistikovaný „plánovač“ a s osudově filosofickou dickcí chybějících horních jedniček a zjevně bolestivých aft pronesl: „Hořce zaplakali trpaslíci, když zjistili, že jeden z nich chybí, a konečně pochopili, jaká to byla chyba dávat Sněhurce na Vánoce gril!“ Je samosebou podružné, že takto reagoval na jakýkoliv verbální podnět, třeba i na výzvu, aby už konečně táhnul do piče, důležitý je ten na první pohled skrytý význam v jeho moudrých slovech! Chápu, že jako laici dozajista nejste schopni pobrat onu nekonečnou profunditu jeho ryze existenciální teze, tudíž vězte, že ono poselství, která byste si odtud měli odnést je, že i když si takhle jabkožravá veganka relativně neškodně vroucně přeje skoncovat se svým přiblblým zlozvykem, může to úplně klidně odsrat chudák well done trpajzík, který nikdy nikomu nic špatného neudělal!!! Stejně jako v této originální a inteligentní rozpravě o tom, že splnění jakékoliv sebevroucnějšího a sebeospravedlnitelnějšího přání nikdy není až tak úplně zadara a vždycky někde číhá nějaká ta kauzalita se zákonem akce a reakce v zádech, kvůli kterým to vaše přací sobectví někoho těžce pojebe. Přičemž charaktery se tříbí zejména, když tohle víte! A jak už to na tom světě chodí, někdo holt dál zůstane totální egocentrickou kundou a bez skrupulí kráčí přes mrtvoly směrem k eternálně zaraženému rozžhavenému pohrabáči v prdeli, jiný, ač se mu moc nechce na věky stát po kolena v mlze a očumovat andělíčkům barokní prdele, prozří, najde kategorický imperativ a zachová se jako slušná a svědomitá bytost. Prostě tenhle Dženovéze už podruhé, po Noci otevřených Vocapů, vykozanostřil naprosto parádní, milou, sysluplnou, hlavopatoidní, svižnou a dramaticky i nápadem skvěle zvládnutou kfitprokvok konzervačku, jež si tentokrát naprosto nonšalantně vytírá prdel s tím tolik přeceňovaným Uspávacím Ježíšem. Asi ho začnu stalkovat. Závěrem bych ještě rád zodpověděl asi nejpalčivější konečnou otázku všech těch zdejších manuálních rozbíječů atomů a doktorandů filosofických fuckult při obráběčských a zednických universitách, qůli které tady tomu hystericky kurví rejtynk. Víte, i takový ubohý nestranný makléř této dost rizikové a psychicky náročné komodity má toho po nějaké době plnou prdel a jednoduše potřebuje vystřídat nebo vyprcat luksusní MILFku, aby nevyhořel či neochabl. Takže si radši příště pusťte Spájdrgeje nebo plyn! () (méně) (více)