VOD (2)
Obsahy(1)
Již název filmu vypovídá o tématu, kolem kterého se příběh točí. Existuje totiž teorie, že by se každý člověk měl narodit s určitou dávkou alkoholu v krvi. Tato malá intoxikace totiž otevírá naši mysl k poznání světa okolo nás, zmírňuje problémy a zvyšuje naši kreativitu. Tato teorie zaujme Martina (Mads Mikkelsen) a jeho tři přátele, unavené středoškolské učitele, a pustí se do experimentu, při kterém si po celý den udržují hladinu alkoholu v krvi. Když Churchill dokázal vyhrát druhou světovou válku s notnou dávkou alkoholu, kdo ví, co způsobí pár kapek jim a jejich studentům? Prvotní výsledky jsou povzbudivé a tento malý projekt se stane opravdovým akademickým výzkumem. Jak jejich hodiny, tak výsledky se zlepšují a skupina znovu dostane chuť do života! Když však výzkum přeženou, někteří musí skončit. Je stále jasnější, že i když alkohol mohl dopomoci ke skvělým úspěchům v historii, některé odvážné činy mají své následky. (Film Europe)
(více)Recenze (524)
Dopodrobna rozvinutá věta klasika alkoholismu Horáce Badmana, že alkohol podávaný v malých dávkách neškodí v jakémkoli množství. Uhlídat ty malé dávky je hodně těžké, zvláště když do toho jdete s vědeckou vervou. A to v zemi nejpovolanější, tudíž v Dánsku. Jestli bych měl k filmu na úvod nějakou výhradu, pak snad tu, že kromě Tommyho (Thomas Bo Larsen) alkohol u ostatních tří hlavních protagonistů nic vysloveně nezpůsobil sám o sobě, Martinova rodinná krize nastala dávno před experimentem a ony malé dávky mu nakonec pomohly pochopit, že svou manželku vlastně stále miluje. Takže je otázka, jak velkou roli nakonec v životě ústřední čtyřky představoval právě etanol. Ale na to se dá odpovědět, že víceméně takovou, jako v životě každého normálního člověka. Většina z nás alespoň jednou v životě zažije situaci, kdy se při návratu z nočního tahu nemůže vydrápat do schodů nebo to případně zalomí do nejbližšího příkopu. Nikdy člověk ale nesmí ztratit soudnost a zábrany a něco si namlouvat. Nakonec odvahu postavit se světu musí každý najít především v sobě. Samotné příběhy postav jsou jako obvykle civilní, plně uvěřitelné a výborně zahrané a sami čtyři učitelé jsou naprosto lidsky sympatičtí. Mimochodem, jestli mě nějaká drobná scéna opravdu uzemnila, byl to detail kdy ten malý kluk fotbalista při zpívání hymny vsunul Tommymu ručičku do dlaně. Vajíčko naměkko bylo proti mně hadr. Já jen doufám, že tahle tvůrčí dvojka Vinterberg/Lindholm pro nás stvoří každých pár let nějaký ten vybroušený diamant. ()
Čtyři vyhořelí kamarádi si propíjejí cestu ven z krize středního věku. Sympatické drama se spolehlivě charizmatickým Mikkelsenem, pocitově přesné, ale mohlo víc zatlačit na pilu. ()
„Tak dobře se mi neučilo už roky. Jsem si jistý, že je v tom něco víc.“ Martin je vyhaslý. Žáky, ženu i své děti nezajímá. Vlastní ambice už také vzaly věkem za své. Ale stačí jedna oslava narozenin, slabší chvilka a náhle si uvědomí, že alkohol mu pomáhá cítit se líp. A tak se s kolegy domluví na takovém malém, v podstatě nevinném experimentu…Poprvé od brilantního Honu se znovu sešla celá trojka Vinterberg-Lindholm-Mikkelsen a já musel krotit svá očekávání, jak to jen šlo. Silou a výpovědní hodnotou se mu sice Chlast úplně rovnat nemůže, to však neznamená, že nejde o kvalitní drama, právě naopak. Divák si dobře uvědomuje, že experiment se účastníkům dřív či později vymkne z rukou, a baví ho sledovat ty drobné detaily, postupné přitvrzování a ztrátu sebekontroly (zvlášť, když se casting podařil na jedničku, a celá čtyřka hraje výtečně, zvlášť Mads). Jako plus beru i fakt, že vše působí velmi reálně. A z hlavy zaručeně nedostanu perfektní konec, nejen kvůli parádnímu tanečku, ale hlavně celkovému vyznění. Slabších 5*. ()
„Proč jenom chlast nám dává svobodu? Protože celá ta slavná svoboda není!“ (Andrej Tarkovskij). Vinterbergův Drunk Club vlastně kopíruje linii poctivé chlastačky, potažmo sinusoidy zvané život. Chtivost a očekávání předchází většinou volnému začátku, aby se pak postupně dostavilo veselí, mysl se probouzela a když se vše sejde, přišlo vyvrcholení v podobě sladké euforie. A pak útlum a sešup. Tma, prázdno, bolest fyzická i psychická, pocit viny, výčitky, omluvy. A najednou se stane zvláštní věc. Jak se proces „regenerace“ naplní, klady prožitku převýší zápory a začne vyhrávat myšlenka, proč to celé nezkusit zase.. Sám život je katarze a Mads Mikkelsen stožár! Skål! ()
Zajímalo mě, jak Vinterberg zkalí ústřední experiment, který se zcela očekávatelně zvrtne, a nakonec to tedy opravdu není protialkoholická agitka, jako spíš perlivý portrét společnosti, která alkoholem oblévá všechny možné příležitosti, aby něco cítila. V alkoholivých pasážích to je přesně na jiskřivých 0,5 promile, jen by se to nemuselo tolik opakovat. Nikdy to proto úplně nekopne a bude se určitě psát, že to není ani moc vtipné, ani moc dramatické, přesto doufám, že si Mikkelsen zopakuje ten závěrečný taneček třeba na Oscarech. ()
Žiadna moralizácia, žiadny schematický poučný príbeh. Len životné pocity, obsadenie na ktoré nemám dosť superlatív, a soundtrack na ktorom ešte pár dní pofrčím. Zajtra pijem na Vyšehrade, pridá sa niekto? ()
Potemnělé drama a další klenot do sbírky s Maddsem Mikkelsenenem. Dílo ihned zaujme teorií o alkoholovém deficitu a čtveřice hlavních postav, učitelů na střední škole, se tuto hypotézu rozhodne podrobit testu. Jedná se tedy o velice zajímavý příbeh z reálného života s několika vtipnými momenty a poměrně smutným, i když optimistickým závěrem. 81% ()
Chlapským způsobem sladkobolný snímek o hledání výmluv a úniků a o zbabělosti přijmout zodpovědnost a o přijetí odpovědnosti za to, a dost možná i o přijetí zodpovědnosti. "Pro Idu." Zdá se, jako by Vinterberg poprvé od Rodinné oslavy našel své vlastní téma, pojmenoval problém, a s ním i řešení (a ne, nic z toho není alkohol). A protože už nekrade jako straka (https://www.csfd.cz/film/245173-daleko-od-hluciciho-davu/komentare/?comment=10274157) a nespekuluje s náměty, aby se zalíbil publiku, ale pro jednou to - zdá se mi - zas zkouší po svém a přebírá za to zodpovědnost, tak ho poprvé od Rodinné oslavy můžu vzít na milost, a snad mu i přeju, aby se toho dočkal i u Idy. (Edison Filmhub. Be2can.) *~ ()
Skvělé drama zkoumající koncept jakéhosi kontrolovatelného alkoholismu. Vinterberg znovu zachytil ty důležité detaily, které obalí zápletku skutečnými problémy dnešní doby. Herecky špičkové, Mads je zpočátku chytře v zákrytu, ale ve finále je za tahouna. Alkohol jako přítel i jako destruktivní síla. Snímek o slabosti. ()
Thomas Vinterberg, Mads Mikkelsen a staří známí z Festen (1998). Aneb další generace dánského filmového zázraku 90. let. Už Jagten (2012) byl geniální a bude skvělé, pokud Vinterberg a Mikkelsen najdou další společné téma i v budoucnu. Druk patří mezi ty filmové zážitky, o kterých není problém mluvit jako o diamantech. ()
Nebudu si hrát na odborníka na dánské filmy, ale Vinterbergův Hon s Mikkelsenem jsem svého času dost prožíval a zde je situace takřka obdobná. Hvězdičku strhávám pouze za táhlý úvod, kdy jsem si říkal, že Chlast asi nebude nic pro mě (ani s malým ch), nicméně potom se to velmi pěkně rozjelo a já jen zíral, jak má přísloví "chlastat jako Dán" pevný základ. A konec mě úplně rozsekal. 80% a režisérův předešlý film Kursk konečně musím dohnat, jelikož si mi líbil i jeden další jeho film. ()
Dánský minimalismus at its finest. Podobně stavěný film jako mladší bratříček The Hunt, jen tentokrát s flaškou alkoholu v ruce a trochu méně naléhavý a sugestivní. Podobná crew, vybrané silné scény, záchvěvy radosti z drobných úspěchů a chmury z životních zklamání. Škoda sladkého finále a příliš velkého množství alkoholových scén na úkor těch, co utvářejí a posouvají příběh kupředu. ()
Komentář obsahuje SPOILERY. Můj problém je zřejmě v tom, že jsem se na to podívala na doporučení mladší, nevdané a bezdětné sestry, která film uvedla jako "strašná prdel, Mads tam řádí, tančí v sáčku, učitelé věčně ožralý, no prostě super komedie." A tak jsme si to pustili na výročí svatby. Ahahaha, tak to jsme teda nečekali. Začátek - krize středního věku, vyhoření, odcizení v manželství., ponižující schůze s rodiči a žáky, Mads Mikkelsen pláče na narozeninách kamaráda. Hm, říkám si. Ta komedie se jistě brzy rozjede. Dobrý, chlapci najíždí na experiment s chlastem, pořizují si balónek, super. Pár záblesků vtipu, Mads už nepláče. Chlapci chlastají trochu víc, vtipná část s ožráním se až do extrému. Následuje: pomočení do postele na ženu a děti, ožralého Madse si syn odvádí domů, ožralý učitel tělocviku přijde na schůzi a všichni tiše čumí, hádka a rozvod, tělocvikář se omylem utopí. A já si říkám, kdy už, sakra, začne ta komedie. No, ten konečnej taneček byl skvělej. A momentálně neznám lepšího herce než je Mikkelsen. Strčí do kapsy prostě každýho a zasloužil by Oscara zhruba za každej svůj výkon, a to asi 100x víc než většina každoročních výherců. Vždycky se na něj ve filmu ráda podívám a i tady byl prostě boží. Film jako takovej byl ale jen lepší průměr. A na výročí svatby to spíš nedoporučuju. ()
Dánský provokatér Thomas Vinterberg tu a tam šlápnul vedle, především nám ale dal skvosty jako Rodinná oslava, Submarino nebo Hon. Nejen oslavy narozenin, páteční posezení s kamarády nebo Silvestr jsou plné alkoholu. Jistá podivná vědecká teze tvrdí, že člověk může žít mnohem kreativněji a sebevědoměji, pokud si bude udržovat stálou hladinku půl promile alkoholu v krvi. Do šíleného experimentu se pustí životem ošlehaná čtveřice kamarádů – středoškolských učitelů. A najednou to jde za katedrou i v rodinném zázemí tak nějak líp. Jenže zápletka tomu chtěla, aby si pánové tu a tam navýšili (samozřejmě v rámci experimentu 😊) denní dávku. Tvůrci se nicméně od alkoholického tématu opakovaně odvracejí, respektive se o téma, že chlast je zlý pán, jen tak otírají. Ten spíš bourá hranice a společenská pravidla a kamsi posouvá minipříběhy čtyř vyhořelých kamarádů. Výteční jsou všichni čtyři, Vinterberg se nicméně zaměřuje hlavně na Madse Mikkelsena (vyhledávám ho od dob působivého dramatu Po svatbě) v roli nejvýraznějšího ze čtyř kantorů s pocitem méněcennosti. Jeho otrávený učitel dějepisu prožívá krizi středního věku, doma to neklape, děti jsou v tom nejhorším možném věku a s manželkou se prakticky jen míjí. I pro něj je tak alkohol vítaným zpestřením. Zadarmo to ovšem nebude. Dynamický Chlast nikdy vyloženě nestrhne, těží ale z dobře uchopeného příběhu, sebevědomé režie, nezapomíná na černý humor, a tak nějak mimochodem připomíná, že alkohol je prostě naší součástí, jen se to s ním místy nebezpečně zvrtne. ()
Všetky mne blízke osoby vedia, že som absolútnym abstinentom, ktorý doposiaľ nikdy neokúsil chuť alkoholu. Na diskotékach som vždy robil “rozvozára”, tiež mi bývalo zle ako ostatným, no z mixu 100% džúsov, ktorých keď za noc na lačno vypijete zo 10, bude Vám tak krútiť žalúdok z ťažoby, že ešte aj konzumácia pól litra vodky sa môže javiť ako lepšia voľba pre “triezvejší” pohľad na svet. Prvý krát som okúsil “chlast” v 2011 počas finále LM medzi Barcelonou a Manchesterom UTD 3:1 (góly: Pedro, Messi, Villa, Rooney), držanie lopty 68%-32%, rohy 6:0, strely 22:4, strely do priestoru brány 12:1, fauly 5:16, ofsajdy 1:6. Bol to Radler “ZB”, a i keď toto asi nie je celkom chlast pre chlapov, nikdy nezabudnem nato, kedy som sa stal alkoholikom 😀 Ale dosť bolo z môjho súkromia, poďme k filmu. “Another round” je proste veľmi vydarenou, psychologickou sondou do sveta postupnej straty či naopak opätovného získania zdravého úsudku, kedy človek nakomplet stráca/získava dohľad nad tým, kedy je prekročená hranica “únosnosti”, teda akýsi bod “zlomu”. Alkohol vplýva na každý organizmus inak. Jednému rozviaže jazyk, dokonca môže byť zábavnejší, inému naopak rastie latka agresivity či intolerancia okolia. Nič to však nemení na tom, že alkohol je “metla ľudstva” a jediná droga, ktorá je oficiálne tolerovaná úradmi napriek tomu, že je jednou z hlavných príčin páchania vrážd, smrteľných nehôd, domáceho násilia, tragických náhod, znásilnení, ublížení na zdravý a pod. No a teraz ma napadá otázka pre všetkých, ktorých sa to týka. Keď toto všetko viete. Prečo pijete (bez miery) ? 🙂 Je totiž milión iných spôsobov, ako sa dá újsť od reality, než potom následne znášať následky svojich činov .. ()
Nuž, ako to kedysi bliakali starí dobrí Die Toten Hosen - "Kein Alkohol ist auch keine Lösung" . Pravda pravdúca, žiadny alkohol nie je žiadne riešenie. Však aj všetci životom ostrieľaní borci vravia, že život Ťa naučí... (piť). Takisto z rôznych štatistík dobre vieme, že v rámci jednotlivých zamestnaní sa najviac notorikov nájde medzi lekármi a učiteľmi. Takže je vlastne niečo, v čom by tento film mohol prekvapiť? Nie je, ale aj tak je to perfektná jazda priamo pod stôl! A na mňa pri jeho sledovaní prichádza "slina ukrutnica"! ()
Ono tá teória s 0,5 promile s veľkou pravdepodobnosťou funguje, samozrejme aj vlastná skúsenosť. Problém je, že to časom málokto dodrží, tak ako sme svedkami aj pri sledovaní štvorice učiteľov v tomto filme. Mikkelsen tradične skvelý, rovnako aj partia okolo neho. Film Chlast je o tenkej deliacej čiare medzi jedným pohárikom na povzbudenie a alkoholikom, ktorý to jednoducho musí mať za každú cenu. Vinterberg je skvelý režisér, ale osobne mi tu chýbal viac rozobratý rodinný život Mikkelsena, zopár ostrých stretov s manželkou by bodlo. Napriek tomu spokojnosť. 80%. ()
Chytlava tema a skvely Mikelsen potiahnu aj nudnejsie pasaze. Europska kvalita v istych kruhoch s velkym potencialom na buduci kult. Aj ked to nie je uplne moja salka kavy. Rad by som to videl dramaticky vyhrotenejsie a scenaristicky menej schematickejsie. 7/10 ()
"Piju já, piju rád." Dánové jsou tedy rození chlastometři. Tady je potřeba smeknout. Mads Mikkelsen pro mě představuje v dánské tvorbě sázku na jistotu. Jeho postavu i kamarády nenapadne nic lepšího než se alkoholu podívat trošku na zoubek. A to včetně během pracovní doby, což by nemuselo být zase tak těžké, pokud by to nebyli učitelé. Škoda nutné závěrečné katarze. 80% ()
Chlast zarývá nehty pod kůži pomalu. Ty žlutý špinavý nehty bagrujou tělem natolik trpělivě a požitkářsky, že si toho člověk často všimne až pozdě s tupým, nepřítomným výrazem a pomatenou myslí při pohledu na vyčuhující pařáty, které prošly skrz na skrz druhou stranou ven, jen aby se jak písečnej had zase zanořily do těla o kus dále. __ Snímek ale není (jen) kritikou alkoholu. Daří se mu držet odstup, tempo a notu cynického pozorovatele a nebojí se ani uznat to dobré a svůdné, co alkohol dává ať už na prchavou chvíli nebo delší dobu. Lakonicky konstatuje, jak se proleptal naší kulturou až se stal její nedílnou součástí. Že se jako vir svou opojností, schopností uvolnit ztuhlé šrouby v mysli a kamufláží brání varování našeho konzervativního racia, jež postupně rozpustí ve svém objetí. __ Snimek také pozvolna zarývá své nehty do diváka, který je pro absenci přepjatých scén přistižen nepřipravený. __ Chlast má potenciál zrát v hlavě. Prokousávat si cestu myšlenkama ještě několik dní po projekci. Protože nestaví vše co chce sdělit hned z první na odiv, protože moralisticky neukazuje prstíčkem. Vnímal jsem v něm spoustu marnosti v radosti a v opakovaných chybách, které trocha (nebo celé řeky) ethanolu na okamžik zaplaví. A přes střídmost, se kterou režisér snímek vypráví, mi bylo zle z té neschopnosti hlavních hrdinů vykročit z kruhu. A ono, proč vlastně? K čemu? Ten, koho chlast chytí, daleko neuteče. A on je beztak nedržel zase až tak pevně. Ne vsechny... Vše se beztak děje zas a znovu, jen aby ostražitost časem polevila, přes oči nám natáhla zaslepující saténový šátek a pod nos vrazila voňavě opojný příslib, že bude zas vše bezstarostné, zábavné, že se strach rozplyne a věk se rozplyne a ostych zmizí a starosti s ním a už zase nebudeme nudně všední a vše bude lepší. A na chvíli to fakt funguje. A pak na další chvíli. A pak je to najednou jedno. (hezký komentář napsal Marigold) ()
Reklama