Režie:
Kitty GreenScénář:
Kitty GreenKamera:
Michael LathamHudba:
Tamar-KaliHrají:
Matthew Macfadyen, Julia Garner, Dagmara Dominczyk, Kristine Froseth, Makenzie Leigh, Noah Robbins, Alexander Chaplin, Lou Martini Jr., Purva Bedi (více)Obsahy(1)
Film Asistentka sleduje jeden den v životě Jane (Julia Garnerová), čerstvé absolventky vysoké školy a začínající filmové producentky, která nedávno získala vysněnou práci asistentky vlivného magnáta působícího v zábavním průmyslu. Den tráví podobně jako ostatní asistentky – vaří kávu, mění papír v kopírce, objednává jídlo, rezervuje letenky, vyřizuje telefonní hovory a předává vzkazy. Čím hlouběji ale zabředává do své každodenní rutiny, tím více si začíná uvědomovat zneužívání, které záludně ovlivňuje každičkou stránku jejího pracovního dne. Když toto nedůstojné zacházení přesáhne únosnou mez, Jane se mu rozhodne vzepřít. Objeví však skutečnou sílu systému, do něhož vstoupila. (Cinemax)
(více)Recenze (57)
Pracovala jsem jako asistentka a po shlédnutí tohoto filmu, moje PTSD dostalo další PTSD. ()
Ta absence hudby a ponechání přirozenýho ruchu neskuetčně přidává až na depresivní atmosféře a jelikož je doba ted mimořádně veselá, tak člověk by si měl dát nějakou pořádnou depinku a to je tenhle film tou nejlepší volbou. ()
Studie dopadů toxické maskulinity chytře udělaná bez toho, aby se vůbec agresor v obraze objevil. Kitty Green pracuje jen s dopady jeho manipulativní struktury, kterou kolem sebe vytvořil a pozornost soustředí na osobu, která je stranou dění, dost na to, aby nebyla zasažena fyzicky, málo na to, aby dokázala přehlížet následky. Asistentka chytře pracuje s perspektivou a rámováním, které je někdy velice subjektivní, jindy zase odosobnělé. Ten kontrast vytváří zneklidňující efekt, v něčem vlastně frustrující, protože tam, kde divák žádá detaily, se mu žádných nedostává. A když, tak jde o fragmenty. Některé jemné nedostatky v inscenování a rušivé doslovnosti v jinak enigmatickém pojetí prozradí, že jde o debut, nicméně o debut suverénní. ()
Zdrcující minimalistické drama je výmluvné samo o sobě, ale shodou okolností funguje také jako komplementární film k výtečnému hororu Neviditelný, a to nejen proto, že v obou je ústřední agresor jistým způsobem neviditelný a že oba v určitém smyslu obracejí pozornost k osobám doposud přehlíženým. Zatímco Neviditelný ohromoval, strašil, ale ve výsledku nabízel náležitě žánrový ventil pro témata toxických vztahů a domácího i sexuálního násilí, Asistentka paralyzuje a skličuje tím, jak pozvolna mapuje systém zneužívání moci a harassmentu coby děsivě normalizovanou a nečekaně rozvětvenou bažinu. ()
Tady chtěl zase někdo spasit svět, ale nenašel odvahu opustit svou komfortní zónu. Zdejší hodnocení bych bral s rezervou. Většina si zřejmě nechce znepřátelit spolek přátel MeToo. ()
Kancelářská nuda: The Movie. Ani nevím, jak jsem přetrpěl první půlku, ve které se absolutně nic nedělo. Na druhou mi už nezbyly síly. ()
Hodně nepříjemná a tísnivá ponorka, v níž je velký producent trochu jako Breivik ve filmu Utoya - není nikdy vidět, ale o to víc je jeho přítomnost destruktivnější. ()
Takto to dnes chodí. Na prestížne asistentské miesta nadnárodných spoločností sa hlásia stovky absolventiek s kvalitným vzdelaním. Núdza o miesto teda nie je, je z čoho vyberať. Po náročnom výberovom konaní však nenasleduje raj na Zemi, ale tvrdá otročina. Nezriedka zahŕňajúca ponižujúce práce, prináležiace skôr niekdajším sluhom a dnešným upratovačkám. Šéfovia to tak ale veľmi často chcú. Nezriedka sa vyskytuje i sexuálne obťažovanie, priame, či nepriame. Psychohry s miestom a jemné vyhrážky sú tiež častou súčasťou týchto, toľko žiadaných miest. Pracovných miest plných očakávaného masochizmu, jemu zodpovedajúcej veliacej ultraprísnosti šéfov, vyťažovania na maximum, miest plných ponižovania a prísľubu perspektívy lepšejšieho fleku. Po jeho získaní sa kolobeh opakuje. Všetci mlčia, lebo sťažnosť automaticky znamená problémy. Nie pre vedenie firmy, voči ktorému ponosa smeruje, ale takmer vždy pre zamestnanca, čo sťažnosť podal. Zničujúci systém "vysnenej" práce veľmi presne odpozorovaný z reality a pôsobivo prevedený do filmu. ()
Kávovar, kopírka, telefon. Vyhoření po americku. Julia Garner má svěšená ramena i často stažený žaludek, kousá se do rtu, tu a tam něco šeptne a stojí za spoustou neviditelné práce. Čerstvě pracuje jako asistentka, kolegové ji přehlížejí či využívají, hlavně je pak svědkyní permanentně probíhajícího (ne)viditelného sexuálního zločinu. Jedná se totiž o velkou produkční společnost a není těžké pochopit, na koho se tu celou dobu ukazuje. I za jejím neustálým napětím stojí právě obávaný šéf, ač pro diváka vlastně celou dobu nepřítomný. A právě zlo – on samotný i to, co dělá – je skryto za zavřenými dveřmi. V místnosti, kde je ten velký chlapský svět i pořádný gauč, na který se nesedá. Řešení je v nedohlednu (rodiče na dálku a přes telefon nic „nepoznají“ a rozhodně ani nevyřeší, personalista potřebu změny systému necítí, respektive jen tiše přihlíží), celé je to nicméně úsporné, přehledné, pomalé a svým způsobem nervózní. Australská režisérka a scenáristka Kitty Green má za sebou už několik angažovaných dokumentů, tady se strefuje do korporátního kolosu, kdy každý řeší jen to své, za roh se nechce dívat a na ta mizerně placená místa přeci čekají desítky dalších zájemců. Víc pro kritiky než diváky. Přesto silné tři hvězdy. ()
Téma je silná a spoločensky závažná. Takže tých 5-10 minút, keď sa jej to venuje je dosť dobrých. A zvyšok? Zvyšok NIČ. Hra na každodennú atmosféru je šialená nuda. Takže tu máme ďalší film zo života, kde sa nič nedeje, nič sa nevyrieši a prospešný je akurát k rýchlejšiemu zaspaniu. Weinsteinovské bububu (fakt nie všetci producenti sú úchylné prasce) si zaslúži omnoho lepšie spracovanie aby mohlo spoločensky rezonovať. Zbytočný film s celkom dobrou herečkou. 4/10 ()
Tak pitomovu asistentku bych nechtěl mít! :-)) ()
Jeden pracovní den junior asistentky v nadnárodní ale jinak nejmenovaný mediální společnosti, ale všichni tak nějak víme, o koho jde, nebo kde alespoň byla silná inspirace. Asi by si nikdo neřekl, že bude zábava někoho sledovat jak dělá kafe, uklízí v kanceláři nebo řeší "osobní" schůzky pro nejvyššího šéfa. Jenže tady se omývaj blíže nespecifikovaný skvrny na gauči a schůzky se domlouvají s hezkýma aspirující herečkama v luxusních hotelech nebo večer v opuštěnym kanclu. Hodně nenápadný, pomalu plynoucí, působí to strašně obyčejně, ale ve finále je to hodně slow burn a Julia Garner je v tom prostě boží. A ze scény "You have nothing to worry about, you're not his type" je mi na blití ještě teď. ()
V dráme Asistentka sledujeme pracovnú náplň mladej Jane, ktorá sa snaží presadiť vo vyštudovanej oblasti, a pokiaľ chce uspieť, musí zatvárať oči nad praktikami svojho zvráteného šéfa. Pomerne neznáma režisérka Kitty Green sa pustila do jej prvého celovečerného filmu, ktorý podľa Rotten Tomatoes docenili skôr kritici, než diváci (7,6/10 a 2/5), veľa chvály pritom snímka nezískala ani na čsfd. Osobne sa budem radiť k prvej menovanej skupine. Asistentka je spracovaná minimalistickou formou, no pritom (okrem mierne nezáživného úvodu) takmer vôbec diváka nenudí. Tvorcom sa za veľmi krátku dobu podarilo zaujať moju pozornosť. S napätím som sledoval, ako sa príbeh radovej pracovníčky vo výnimočne pochmúrnej atmosfére skazeného officu vyvinie. P.S. rozhodne najlepšou scénou je rozhovor medzi Matthewom Macfadyenom a Juliou Garner, v ktorej rozoberajú šéfa mladej asistentky. Krásne znázornenie, ako sa milý rozhovor neuveriteľne rýchlo presunie k objasneniu situácie v duchu – ak chceš mať úspešnú kariéru, drž hubu. ()
Asistentka pôsobí ako film s vyprázdnenou naráciou, kde ani nie ste schopní identifikovať jednotlivé dejstvá, nebodaj zvraty. Pritom tomu ale v skutočnosti tak nie je, ono sa tu toho odohrá pomerne dosť, hlavná postava s úžasným poker faceom (závidel by aj Krobot) dostane v podstate celkom slušnú sériu životných lekcií. Chcete pracovať v New Yorku (veľkomeste) vo veľkom korporáte a ukázať všetkým (doma na dedine), aký ste preto veľký frajer? Nehovorte im potom radšej o realite, pretože ono to nakoniec všade zovšednie, nehovoriac o zamestnaniach, kde je to šedé už od začiatku. ()
Juliu Garner má v sebe fádnosť, ale v Batemanovom Ozarku som si ju celkom obľúbil. Na oplátku som dostal ale fádny film. Vlečie sa ako sopeľ z nosa, sem tam prebehne nejaký dialóg, ktorý uspáva viac než mucha tse tse. Film o sexuálnom harašmente, ktorý však nie je taký "moving" ako o ňom píšu niektorí recenzenti. Téma zneužívania na pracovisku sa predsa dá natočiť aj silnejšie. No a vzhľadom na to, že všetko je to naviazané na ten humbuk okolo Harveyho Weinsteina a fašisitiek z MeToo, hodnotím nižšie. A vy drahé ženy, ktoré máte skúsenosť s niečim podobným, prosím vás hláste to. Ale nie až po získaní funkcie, zamestnania, peňazí a reputácie. Nie po 20 rokoch. Okamžite. ()
„Asistentka,” to je skrátka dievča pre všetko, to jest, v podstate prvá, ešte za tmy prichádza a posledná, tiež za temravy odchádza. Veď predsa pracuje vo vychýrenej, newyorskej, filmovej, produkčnej spoločnosti, pričom na toto miesto sa hlási, povedzme minimálne ďalších aspoň 400 uchádzačiek, a tak by sa nemala vonkoncom miešať do šéfových, vskutku (in)diskrétnych záležitostí, ktoré vystrája za zatvorenými dverami, a tak by mala radšej rovno držať jazyk za zubami, teda pokiaľ je jej vôbec job milý ? Nielenže sedí za kancelárskym stolom, kde občas zdvíha ozaj ťažké telefonáty, najmä šéfkova, nasrdená ženuška, je extrémne úzkoprsá, ale aj trebárs k tomu i poupratuje príslušné miestnosti, keď následne potom ponachádza rôzne predmety, ktoré by tam vlastne ani nemali čo pohľadávať, všakže ? Spojí si 1+1, a vtedy má už naprosto jasnú predstavu o tom, kde je pes zakopaný... Táto pomocníčka, šedá myška, sa ináč volá Jane, a spoznávam ju počas naozaj dlhej šichty, a to konkrétne od samého rána, až do hlbokého večera. Vo firme pracuje sotva 2 mesiace, a pritom sa z nej vykľuje hotová workoholička, ktorá dokonca úplne zabudla na otcove narodeniny, tak je zažratá do roboty, že popritom asi absolútne nič iné nestíha ? Odkedy však dorazí nová asistentka, jej deň sa začne uberať trochu depresívnejším spôsobom, udejú sa presne také udalosti, ktoré istý čas nejako naplno očakávame, a kam až nakoniec zájdu, to nechám iba na divákovi, aby sa o tom sám presvedčil... / Austrálska filmová režisérka, Kitty Green, nakrútila presne ten druh filmu, ktorý je každému hneď nad slnko jasný. Neukazuje všetko, napríklad šéfa-producenta, nikdy neuvidíme, iba Ho počujeme po hlase, kedy vydáva zo seba presne ten strašlivý tón, ktorý protagonistke spôsobí to, že sa jej snáď automaticky vtisnú slzy do očí, aby sme sa pochopili, povie jej priamo do duše, čo neostane bez jej vnútorných následkov. Skrátka, chce docieliť najmä našu predstavivosť, vďaka ktorej využívame mozgové závity na maximum. Väčšinou sa pohybujem po priestoroch budovy, kde sa ani nič také zaujímavé nedeje, skôr úplne bežné, dennodenné, rutinné všednosti na pracovisku, ktoré sú ale okorenené o niečo extra naviac. PS: Harveyho Weinsteina a Miramax, asi určite poznáte, a to môže byť i hlavnou inšpiráciou scenáristky K. Green... ? ()
Bože to zas bylo něco pro křesťany, tahle neatraktivni asistentka nezaujala v hloupém a nudném příběhu. ()
"I don't think you have anything to worry about. You're not his type." The Assistant zapadá do dvou mých oblíbených subžánrů: citový kopanec, jehož razance se nejvíce projevuje v odmlkách a rutině, a taky solidní drama o agresorovi, který není vidět a rozhodně není jediná osoba. ()
Opět jedna depka s nesympatickými postavami. 1) Odcizený snímek působí jakoby z postapokalyptické společnosti. Postupně se napětí dostaví, ale jen v míře velmi malé._____ 2) Sledoval jsem film se zájmem, jestli se něco nestane. Nu, nestalo. ()
Kitty Greenovou si zapisuju do škatulky "nadějná mladá žena". Povedný hraný debut. A jestli se ptáte, proč takové filmy vlastně existují, tak třeba komentář zdejšího osvíceného uživatele Eldricka napoví: „Největší sračka, jakou jsem za posledních pár let viděl. Pokud chcete znát definici filmu o hovně, kde se vůbec nic neděje, doporučuju tuhle kancelářskou krysu. Zabitých 85 minut života, který mi už nikdy nikdo nevrátí. Děj neexistuje, zápletka už vůbec ne. Sledujeme zastydlou kundu, co obrací papíry, zvedá telefony a jezdí výtahem. Toť vše. Už během prvních 20 minut jsem měl chuť si radši podřezat žíly. Naštěstí jsem to měl zapnutý víceméně jako zvukovou kulisu při přebookování letu a hotelu, jinak bych asi prokopl televizi.“ ()
Reklama