Režie:
Kornél MundruczóScénář:
Kata WéberKamera:
Benjamin LoebHudba:
Howard ShoreHrají:
Vanessa Kirby, Shia LaBeouf, Ellen Burstyn, Benny Safdie, Molly Parker, Sarah Snook, Iliza Shlesinger, Jimmie Fails, Sean Tucker, Domenic Di Rosa, Noel Burton (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Po tragickém domácím porodu se musí vyrovnat s návalem emocí i velkým smutkem a najít cestu zpátky ke svému partnerovi i rodině. (Netflix)
Recenze (123)
První místo v kategorii "film, co nikdy nechci zažít" je tímhle asi jasný. P.S. Howard Shore at his best again, nádherný OST! [Netflix] ()
Fantastický soulad kamery a hudby a skvělých herců (Shia nezklame nikdy) ve velmi citlivém drámu, které uvidí díky Netflixu mnohem víc lidí. A jsem za to rád. ()
Oscar 1 nominace: Herečka Vanessa Kirby ... ... ... Zlatý Lev - výběr ()
Ta úvodní porodní sekvence je jedna z nejlepších filmových pasáží poslední doby. Zbytek filmu už bohužel nikdy tuhle nastavenou laťku nepřeskočí a k ničemu úplně objevnému nedospěje, ale i přesto za mne spokojenost. ()
Shia výborný, ona ani veľmi nie, celkovo taká povrchná banalitka, ktorá sa tvári ako drásavá dráma. ()
Téma, které asi každý vidět nemusí, navíc včetně sem tam explicitní první půlhodiny porodu, kterou každej neustojí. A to nejenom vzhledem k explicitnosti, ale i vzhledem k tématu jako takovému. Když ale přes to přejdete, tak se dočkáte skvostného hereckého výkonu Vanessy Kirby a stejně tak zajímavého Shiy, který je ostatně zajímavý všude, kde se objeví. Nicméně mi to i tak celé přijde trošku prvoplánové. ()
,,MUSÍŠ TO PŘEKONAT A JÍT DÁL….“ /// Takovou porci porodu…. jsem dostal naposledy u porodu. Tady je to spíš psychothriller než radostná událost a tím nám končí hodobóžový dny jednoho manželství. Rodinný drama. Na Netflixu si řekli, že od Manželský historie uběhl nějakej ten pátek a bylo by třeba ukázat lidem, že si v manželství žijou celkem dobře… A tak tu máme sebeubíjející film o neštěstí a osobní krizi člověka, který nás má rozveselit světlem na konci tunelu. Hele… tohle není pro mě… /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Chystám se na domácí porod. 2.) Umřel nám parchant. /// Thx za titule „Ivana Ragusa“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
S citem natočené, skvěle zahrané. A to především ze strany Vanessy, která je - a neříkám to rozhodně poprvé - naprosto fantastická. Film je hlavně o ní, a její postava je velmi zajímavá. Její filmový manžel o ní - pokud se nepletu - na začátku pronesl, že je vždycky v pohodě. A tak na mě i působila, silná a emočně stabilní žena. Co se s ní a s jejím okolím stane, když je vystavena takhle těžké životní situaci? Na to se podívejte sami. Vím, že budu jedna z mála, ale Shia mi ve své roli moc sympatický nebyl. Ale upřímně to tak s ním mám téměř vždycky. ()
Je zajímavé porovnat to se Smyslem života, který stejné téma pojal mnohem méně okázale, ale zato s nějakou důstojností. Tahle povrchní manýra zvlášť v kontrastu se závažností námětu fakt balancuje na hraně směšnosti. Nacpat všude dlouhé záběry a hysterické ječení fakt nedělá film. Že Ellen Burstyn má v mnoha scénách silný "Claudette z The Room" vibe tomu moc nepomáhá. Jen bylo hezké na konci zjistit, že ten poor man's Shia LaBeouf byl ve skutečnosti Shia LaBeouf. ()
Přímočaré klišé. ()
Provokativní pokus, který se snaží vyvolat diskusi. Chápu, že to má být v druhé polovině otupělé a roztříštěné, ale úplně mě to minulo. Už jenom kvůli Vanessa Kirby to ale za vidění stojí. ()
Zmohu se jen na jedno zásadní doporučení. Nikdy tento film nepouštějte ženě před porodem. Je mi jasné, že skutečný porod bude ještě 3x horší, ale ona ta půlhodina ve filmu úplně stačí a prozatím bezdětná Vanessa Kirby se toho ujala s patřičným zápalem, kudos tím spíš, když ta kamera byla leckdy až moc vlezlá. Co mě na filmu asi nejvíc překvapilo, to bylo angažmá nechtěného Shiay LaBeoufa...ano, zahrál to celkem civilně, ale dle mého by ho Netflix nikdy neobsadil, kdyby film produkoval a nezakoupil jenom mezinárodní práva po úspěchu na festivalu. A ano, hlavní síla filmu tkví v syrovosti a skutečnosti námětu, který byl prý pro scénáristku jistou formou terapie po oné hrůze...75% ()
Nevyšlo, treba skúsiť znova. Vyjdeme z naturalizmu, prejdeme do depresie, zažijeme katarziu a necháme to rozplynúť v rozložitej korune stromu. Tá pojme všetko - nádej pôrodu, trpké sklamanie, vyrovnávanie sa tragédiou, konflikty, katarziu, prijatie matky, prijatie roly matky. nenápadne vložíme tému holokaustu a máme zamiešané na úplne tradičný mainstreamový koláč o vyrovnávaní sa s rodinnou tragédiou. ()
Porod je jednou z nejpřirozenějších věcí na světě, ale zároveň i velmi citlivým tématem. A samotný fyziologický proces samozřejmě velmi náročný a nevyzpytatelný. Nikdy nikdo nemůže předem, tak jako v celé medicíně, vyloučit možné komplikace. Nevím, zda měl výsledek vyvolat diskusi nebo si v Netflixu prostě řekli, že tady už dlouho nebyl nějaký dramatický kus (na který akademici slyší) o tom, kterak to takhle v partnerství/manželství (ne)funguje, nicméně uspokojí tak z poloviny. Coby silný jsem ho vnímal v tom, že tragická událost je klíčem k rozmotání nejistot vlastního života. Hlavní hrdinka mnohé „pochopí“ a kvůli dané události přehodnotí své budoucí příští. Vanessa Kirby je skvělá (naopak LaBeouf místy přehrává), i když je těžké s její postavou soucítit, když si sama zvolila domácí porod. A asi je zbytečné se tady rozepisovat o tom, kdo by měl nést odpovědnost, a jakou roli hraje společnost, která se pak „ze svého“ stará o při porodu přidušeného novorozence až do konce jeho (nelehkého) života. Ale věřím, že v mnoha domácnostech se po vypnutí filmu nějaká ta diskuse vedla. A i to je dobře. Maďarský režisér Kornél Mundruczó rozhodně není žádným ořezávátkem, hned několik svých filmů měl už v některé ze soutěžních sekcí festivalu v Cannes, nicméně s gradací jsem měl trochu problém. Tři až čtyři hvězdy. ()
Niet väčšej traumy, ako prežiť stratu vlastného dieťaťa. Každý sa s tragickou udalosťou vyrovnáva po svojom, pričom zachovať si zdravý úsudok, je v mnohých prípadoch doslova nereálne. Prvá polovica v rámci “fajtov” a menenie názorov dvoch partnerov či okolia paradoxne rapídne lepšia, ako posledná etapa, ktorá celý príbeh uhladila do stratena. Po odchode “LaBeoufa” zo scény už to nemalo takú silu. Ale inak dobrý film. ()
Samotný fenomenální výkon v hlavní roli někdy sám o sobě nestačí. Mohli by o tom vyprávět právě i Střípky ženy AKA Pieces of the Woman. Ty se sice mohou opřít o úžasný výkon Vanessy Kirby v hlavní roli, za který se právem dočkává chvály všude možně, na druhou stranu by ale bylo dost možná též fajn, kdyby měli Pieces of a Woman též něco víc. Domácí porod není určitě lehká záležitost, to vím sám i díky tomu, že moje druhá neteř přišla na svět právě při domácím porodu a byl to tehdy rozhodně stres. Je to prostě strašná sázka na nejistotu, která se může velmi bolestivě vymstít. A právě o tom pojednává příběh Pieces of a Woman. Problém je ovšem v tom, že po kvalitně načrtnuté první třetině film trochu ztratí nastavenou laťku, celé to ve finále jako kdovíjak ucelený celek nefunguje a je vlastně následně těžké orientovat se v tom jaké vztahy k sobě hlavní postavy mají. A je bohužel faktem, že se filmu právem trefně nadává do provokativního filmu, který možná tlačí po celou dobu na pilu až příliš. Ale přesto všechno je film zajímavé vidět, protože má spoustu aspektů, které určitě stojí za rozbor. Režisér Kornél Mundruczó dle scénáře Katy Wéber v podstatě natočil drama, kde je tragický domácí porod klíčem k definitivnímu rozuzlení nad úvahou svého vlastního života, svých vztahů a své potencionální budoucnosti. Problém je ovšem v tom, že je velmi těžké soucítit s protagonistkou, která si sama zvolila domácí porod a následně brečí, že se to celé nevyvinulo jejím toužebným směrem. V pravém pohledu smyslu má tak divák soucítit s hlavní hrdinkou, které její matka vyčítá, že nešla rodit do nemocnice, přesto jde ale o takzvaný efekt ´´ Jak si kdo ustele, tak si lehne´´. Tím neříkám, že nemá hlavní hrdinka právo truchlit nad smrtí svého vlastního dítěte, je ale vlastně skutečně těžké se přiklonit na něčí stranu v tomhle konfliktu. Ty postavy totiž (dost možná účelově) nejsou sympatické a do karet jim tak hrají alespoň ty vynikající výkony. Vanessa Kirby je úžasná. Nejenom, že se postarala pravděpodobně o nejlépe zahraný fingovaný porod v historii kinematografie, ale do své úlohy jde naplno. Smutná kapitola života hlavní hrdinky je i díky tak uvěřitelné a Kirby právem posbírala několik cen (a dost možná jich ještě několik posbírá), přičemž jde skutečně dost možná o nejsilnější ženský herecký výkon za rok 2020. Pochvalu si přitom zaslouží i Ellen Burstyn v roli matky hlavní hrdinky, která i po letech dokáže ohromit neskutečnou výbušností i v tak požehnaném věku (letos v prosinci oslaví 89. narozeniny!). A pak je tu ještě ten Shia- Shia LaBeouf opět dokazuje, že není marný herec, který se opět snaží přesvědčit co to jde a do role bývalého feťáka, který vypadá jako vagus se ponořil. Důležitý faktor tu ale hraje samotný scénář, kdy hlavní hrdinka doslova žije s postavou LaBeoufa a následně se diví, že se LaBeouf vlastně chová jako idiot. Smrt dítěte je i pro něj emocionálním spouštěčem a nedalo by se následně říct, že je své partnerce ideální oporou. Problém s LaBeoufem ovšem nadále je ten, že se do svých rolí snaží tak maximálně ponořit, že to přeci jen chvílemi hraničí s naprosto pochopitelnou úsměvností. LaBeouf opět dokazuje, že jeho cesta, ve které se snaží dokázat, že je skutečně charakterním hercem má jisté trnité překážky a osobně si myslím, že cesta netkví v tom, že bude pro film účelově vypadat jako vagus a ukáže svůj penis. Ještě úsměvněji tak LaBeouf následně vedle zmiňované Kirby, která svůj výkon hraje neokázale a přesto procítěně. LaBeouf se přitom snaží hrát naprosto expresivně a chvílemi to v mém pohledu přeci jen hraničí s přehráváním. Snad tedy LaBeouf po odchodu z léčebny též redefinuje své přístupy k herectví a zároveň u toho potencionálně zastřelí snad co nejméně pouličních psů. V Pieces of a Woman je ovšem též jeden zajímavý prvek- Hlavní matka se sama rozhodne pro domácí porod a po jeho neúspěchu okamžitě začne obviňovat porodní asistentku. Nejen, že je to v podstatě přirozená reakce, zároveň se ale zde rozvíjí zásadní konflikt, kdy si hlavní hrdinka není schopná přiznat, že je celý tragický osud z velké části především její chyba a následkem jejího rozhodnutí. Právě i zde scénáři chybí větší údernost a definitivní vymáchání v tom náporu emocí, ke kterému už samotné téma vybízí. A to se ve finále přece jen nestane. Technicky je to vlastně celé velmi zdařilá záležitost, kameraman Benjamin Loeb hodně zabírá obličeje herců a díky tomu se podaří více prodat veškeré emoce, soundtrack Howarda Shorea poté rozhodně neurazí a většinu času je i vhodný v pozadí. Větší problém tak možná přece jen tkví v jeho vlastním scénáři, který prodává silné téma tak trochu odměřeným způsobem a skutečně vyžaduje soucítit s někým, s kým se to prostě nedá. Přesto ale rozhodně nejde o špatný film a Kirby dost pravděpodobně bude za 3 měsíce bojovat o Oscara. A vzhledem k tomu, že je na celém filmu to nejlepší, bezpochyby jí budu fandit. Normálně tak za 3 a ¾, za Shiův ocas čistá 3. () (méně) (více)
[VIDĚNO 13.3.] Koprodukční snímek 'Střípky ženy' maďarského režiséra Kornéla Mundruczóa, který je zároveň celovečerní adaptací scénáře divadelní hry z pera jeho partnerky Katy Wéber, diváka v prvé řadě bezprecedentně územní již svým fenomenálním půlhodinovým prologem nasnímaným na jeden extrémně dlouhý záběr kompletně beze střihu - přičemž celá explicitní pasáž s porodem je bezmála nejvíce dechberoucí scénou minulého filmového roku - a v druhé řadě nepochybně zaujme svým decentně strukturovaným rozpadem jednoho milostného vztahu a celkově intimní anatomií v rámci tématu osobní ztráty...... Mundruczó prostřednictvím nekonvenčních stylistických metod a obdivuhodných vizuálních schémat natočil dokonalou melancholickou elegii, která velmi implicitně referuje o jedné ze stigmatizovaných a nejvíce tabuizovaných společenských problematik - tedy o posttraumatu ze ztráty dítěte. 'Střípky ženy' lze v mnoha ohledech definovat jako komorní divadelní tragédii přejatou do filmové podoby, která překvapivě disponuje neskutečně intenzivním fyzickým přesahem - snímku totiž primárně vévodí choreografie samotné kamery (vedené velice talentovaným kameramanem Benjaminem Loebem), která adaptuje a doslova kopíruje pohyb protagonistů po mizanscéně, čímž posléze vzniká těžko definovatelná formální synergie, které mohou závidět všechny americké artovky. A zatímco Mundruczó zde z režijního hlediska předvádí hotovu explozi tvůrčí nezávislosti, Wéberová důkladně vystavěla vzájemné vztahové vzorce a transgenerační disociace vně jednoho rodinného kruhu, jejichž členů se chopila samá herecká esa - Vanessa Kirby, prakticky hlavní středobod celého snímku, je (nejen svým neustálým apetitem žraní jablek) naprosto odzbrojující, a exceluje jako prozatím nikdy ve své kariéře - tudíž její výhra za nejlepší ženský herecký výkon na festivalu v Benátkách je zcela zasloužená. Ostatně jí také sekundují démonický Shia LaBeouf, či Ellen Burstyn která zde působí jako neocenitelný herecký klenot.... Netflix tak opět sklízí sladké ovoce úspěchu a zdárně atakuje oskarový ambice, a já mu to jednoznačně přeju - poněvadž na své platformě znovu nabídl autentický, divácky obohacující, a přesto emocionálně vyčerpávající zážitek, na nějž mnoho cinefobů určitě nezapomene. Každopádně když vezmu na závěr v potaz, že za přibližně 30 let se kvůli kritickému nadbytku mikroplastů zredukuje plodnost poloviny mužský populace - což jakožto zarytý environmentalista určitě vítám ͡° ͜ʖ ͡ - o to míň bude těchto potratových eskapád - už taky bylo na čase.... // VERDIKT: 8,9 jablečných semínek z 10 // 🍎🍏 ()
Podľa obsahu som tragický záver pôrodu očakával, no keď prišiel TEN moment, neubránil som sa emóciám. Následný dopad na Marthu a Seana bol veľmi citlivo podaný a obaja herci zvládli svoju prácu skutočne na jednotku. Ku koncu už filmu začala trochu dochádzať šťava a niektoré hluché miesta by som zo scenára pokojne vystrihol. Vo výsledku som však veľmi spokojný. Pieces of a Woman mi extrémne sadol a osudy hlavnej dvojky som celý čas prežíval spoločne s nimi. ()
Pomerne dobre zvládnutá psychológia jednej traumatizovanej ženy a profil upadajúceho manželstva. Nemôžem síce tvrdiť, že by som tu so všetkým súhlasil a samozrejme, boli tu veci len na efekt, ale vo všeobecnosti veľká spokojnosť. Slušný nadpriemer. 80/100 ()
Od Mundruczóa som doteraz videl tri priemerné filmy, takže toto je jeho jasný strop, ale opäť len sníma utrpenie, bez toho aby sa staral o príbeh. Fakt netuším, komu mohol prísť ten predvídateľný koniec ako uspokojivé uzavretie deja. Navyše je v závere Vanessa Kirby zle vedená a ona ničotnosť vynikne ešte viac. Vy poznáte niekoho, kto sa v tých najdramatickejších okamžikoch smeje? Podľa mňa je to druhé najstupidnejšie filmové kliše, hneď po hrdinskom sebaobetovaní. Ten film po celý čas klesal. Štvrtá hviezda za Vanessu a intenzívny úvod. ()
Reklama