Režie:
Olmo OmerzuKamera:
Lukáš MilotaHudba:
Monika Omerzu MidriakováHrají:
Miroslav Donutil, Alena Mihulová, Martin Pechlát, Vojtěch Kotek, David Bowles, Eliška Křenková, Pavla Beretová, Martin Havelka, Jan Vondráček (více)Obsahy(1)
Když se ve staré rodinné firmě ukáže, že z ní kdosi vyvádí peníze ve velkém, nastává konfrontace s novou realitou, na níž nebyl nikdo připraven. Ivo Róna, dlouholetý šéf prosperujícího podniku Aron, se snaží zorientovat v nechtěné situaci, kterou mu jeho děti ani okolí neulehčují, ale kterou si na sebe dost možná seslal sám. Nový film režiséra Olma Omerzu proplétá komplikované rodinné vztahy se světem moderních komunikačních technologií, které dokáží využít naše slabá místa. Ve válce, která se ve filmu pokradmu rozpoutává, ale není vůbec jasné, kdo stojí proti komu, natož kdo z ní vyjde jako vítěz. (Cinemart)
(více)Recenze (145)
Ze začátku to vypadalo na atlas, který dostaly k vypracování, žáci prvního stupně ve školní družině. Na pár listech papíru, malovaný pastelkami s jedním vrabcem a dvěma vlaštovkami. Časem se ale rozjede zápletka, která je aktuální a na tuzemské poměry docela originální. Po herecké stránce jsem sice moc přesvědčen nebyl (výjimkou budiž Alena Mihulová), ale minimálně kvůli příběhu stojí za to tu hodinu a půl obětovat. ()
Skoro po roce v kině. OO mě vždycky svými filmy zaujal, ale tady se mu to podařilo tak napůl. O postavách se toho moc nedozvíme, některé jsou dokonce trochu nadbytečné (Kotek) a ptáci mi připadli jako motivační citáty na Fejsu. Na druhé straně výborní herci a dialogové scény (chata, oslava narozenin), zajímavé vylíčení těch, kteří si nedávají pozor na on-line svět a dobře depresivní hudba, ale kladů by snímek potřeboval daleko víc. ()
Výtečně rozehraná první třetina. Zaháčkuje to zajímavými postavami a příběhem zahaleným tajemstvím, opravdu jsem byl zvědavej, kam to celé bude směřovat a co za tím je. Herectví takřka všech je navíc vysoce nadstandardní a Donutil by si klidně mohl odvézt herecký Glóbus. Ale od scény v horské chatě, respektive konkrétně od momentu, kdy se jedna postava úplně mimózně "prokecne" (to je opravdu ukázka líné scenáristiky - až jsem skoro nahlas řekl "au", jak to zabolelo), na mě ten film úplně přestal fungovat a zdá se mi, že se celý rozpadl. Tematicky, tónem, logikou chování postav i hereckými výkony. Najednou je jasné, o co jde, a film jen přešlapuje na místě. To, o čem Atlas ptáků ve výsledku je - a co samozřejmě nechci spoilerovat - je zajímavý filmový námět, známý z občasných policejních svodek, ale z mého pohledu nebyl v tomto snímku zpracován přesvědčivě. Za mne tedy bohužel zklamání, v první třetině jsem si přitom fakt říkal, že to je hodně dobrý. A ty scénky s ptákama ... mi tedy přišly jen jako dost random a prvoplánová srandička, jak snímek na sílu něčím formálně ozvlášnit. Úplně organicky to se zbylými scénami nepůsobilo. ()
Celkem zajímavé rodinné drama s kriminálním pozadím z prostředí kapitánů průmyslu - ovšem ono ozvláštnění tlumočením řeči ptactva je úplně pitomé...to měl být jako nějaký hodně šroubovaný pokus o metafyzický přesah? Nějaký františkánský motiv? Už předešlý Omerzův film Všechno bude byl neduživá artovka, sic oceněná Českým lvem, zde jde bohužel ve stejných stopách...snímek podivně plochých postav, kde herci vlastně nemají co hrát...je to film bez zápalu, bez vůně... Škoda. ()
„BÝT CHUDÝ A BEZ DLUHŮ JE TO NEJVĚTŠÍ ŠTĚSTÍ…“ Příběh rodinný firmy, která měla „totálně“ zamilovanou účetní… Takže drama o tunelu a jeho dopadech na rodinu – za vobčasnýho cvrlikání ptáků. Řekl bych, že až zbytečně nabušený obsazení, páč kromě Mihulový a Donutila, tady nikdo moc nemá co hrát. A krom tý trochy špinavýho prádla, který se tady vypere, není vlastně divácky ani vo co stát. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Nevím, jak vypadá opravdová láska. 2.) Šukám s Američanem po netu. PŘÍBĚH ** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Olmo existuje zcela mimo kontext českého i jakéhokoliv jiného filmu a působí to pořád osvěžujícím dojmem. Ten film mě zklamal v mnoha očekáváních, ale dal mi věci, které jsem nečekal, že chci. Není to to nejlepší, co se může stát? (PS: Kdo říká, že moudrům těch ptáků máme věřit? Jsou to ptáci!) ()
Seznam milenek je celou dobu na druhé koleji a řeší se hlavně žabomyší války ve firmě. Omerzu alespoň donutil Donutila hrát vážnou notu, ale to je skoro jediný plusový bod. Fake profily na seznamkách jsou jistě fenomén. Příčina však vězí v obrovském množství zoufalců, kteří chtějí lásku za každou cenu. ()
Kdo je straka? Kdo je kavka? Vrabci si už štěbetají na střechách o tom, jak jezeďačka bláznivá naletí a patriarcha, v hnízdě sám, bude celý oškubán. Dlouho je držen divák v napětí, jak se všechno vyvine, aby ho na konci pustili bez nějakého výraznějšího efektu a to sdělení, jak vás vaše minulost dožene v budoucnosti, odletělo s hejnem špačků. Donutil při svém naplňování norského přísloví, že věrná láska, sáňkování a lov na ptáky netrvají nikdy dlouho, úspěšně střídal jen dva výrazy. Brzy zemřu a zemři.. ()
Uf, tak tohle je "anatomie zločinu", vážení! A zároveň anatomie - a břitká a chytrá reflexe - současného "společenského" systému, který takové zločiny dopouští, který v lidech podporuje určité typy maligního, sebe/destruktivního chování, určité typy slabostí, obran před vnímáním syrové reality, stejně jako u jiných typů lidí predátorství, tyranství, despotismus - u jedněch podléhání mechanismům moci, u druhých podléhání mechanismům bezmoci, přičemž si obojí vzájemně nahrává. Anatomie nelidskosti systému, který je vším jiným, jen ne "společenským". Film na české scéně opět jedinečný svým nadhledem, ironií, lakoničností, odvahou i rozvahou. Bezchybný scénář, vynikající nasnímání. Záměrně rušivé vytrhování komentáři z ptačího světa, které mnozí vnímali pro tu nepříjemnost jako chybu filmu - jako by ta schválnost záměru vyvádět diváka z komfortní zóny noření se pouze do příběhové roviny nebila do očí -, je brilantní, drzý a skvěle funguje. *** A pozor! Vlastní hlavou ručím za to, že film je celistvý, plynulý, že spínající smysl celého příběhu i finální vyznění snímku vyvrcholí přesně až v poslední vteřině, že stížnosti na rozpadlost se s filmem jednoduše míjejí. *** Co vytýkám já, je snad jedině obsazení. Alena Mihulová zahrála zoufale trapnou, dojemnou a bezbrannou hlavní postavu naprosto úchvatně, jenže po jejím podobném výkonu v Domácí péči to silně oslabuje autenticitu díla: nelze nepřemýšlet o tom, jak to pro režiséra bylo zjednodušené ready-made řešení, jak i on sklouzává k nešvaru českých tvůrců obsazovat české herce do typizovaných rolí jednou pro vždycky. Jednou vyzkoušené schopnosti českých herců z velké části určují, co se bude psát, točit, na co se budeme dívat. Kdyby Omerzu ke stejnému výkonu přiměl jinou herečku, to by bylo úplně jiné umění, majstrštyk v hereckém vedení, o který si ale takový scénář implicitně říká. Takhle to bohužel působí, jako že příběh vznikl minimálně zčásti proto, že režisér viděl Alenu Mihulovou v Domácí péči, což mu značně ubírá na autenticitě tvůrčí nezbytnosti, originality. Druhá výtka v obsazení je pak za Elišku Křenkovou. Doprčic. Já vím, že ji teď všichni obsazují. Ale k tomu, aby se postava párkrát prošla po scéně s teenagerovským úsměškem nebo smutným ksichtíkem a třikrát řekla Ale mami!, nepotřebujeme Elišku Křenkovou. Jde zase o stejnou typizaci, a je to nefér i k mladé herečce, která má talent - a pokud chce režisér z nějakého důvodu obsadit ji, měl by jí vytvořit roli, v níž ji někam posune. S jakoukoli neznámou holkou, která by sehrála takhle nenáročnou postavu dcery, by tohle dílo bylo výrazně působivější. *** Nicméně nebýt těchhle dvou kiksů v obsazení, bylo by to u mě opět za plný počet, a Olmo Omerzu se mi po Všechno bude potvrzuje dál i Atlasem ptáků jako jeden z pranepatrna svrchovaných, sebevědomých tvůrců současné domácí scény, jehož jemně a nenápadně složitě spřádané a řemeslně výborně zvládnuté filmy, jimž zároveň nechybí atmosféra, bohužel přesahují představivost a vnímavost tuzemských kritiků zůstávají těžce nedoceněné. *~ () (méně) (více)
Český film v podání Olma Omerzu není ani český, ani globální. Je to takový pokus o fragment z určité části Evropy, bohužel pro českého diváka ve výsledku ne příliš atraktivní. Konkrétně téma Atlasu ptáků je zdánlivě chytrou metaforou na téma hořkého pádu jedné rodinné firmy, jejíž hlava je až do posledního dechu arogantní alfa samec. Ovšem důvody tohoto pádu jsou banální, jak jen klasická nevěra může být. Scénář se navíc příliš zabývá naivním podvodem, do kterého se zamotala zhrzená exmilenka a zapomíná na kontext toho podvodu. Olmo Omerzu ani Petr Pýcha zřejmě nejsou natolik zralými tvůrci, aby dokázali analyzovat rozklad osobnosti, ale mnohem raději se schovávají za dialogy v korunách stromů. ()
Olmo Omerzu se toho nikdy nebál. Je jiný, je zajímavý. Očekávání od něj už budou pokaždé vysoká. Jeho sociální drama vypráví o tom, kterak se v úspěšné rodinné firmě zatoulal pořádný ranec peněz. Účetní Alena Mihulová mezitím vyráží za svým vysněným americkým přítelem, autoritativní šéf podniku Miroslav Donutil s nalomeným zdravím se ze zprávy rovnou skácí k zemi. A jeho syn a jeho zeť se hlavně snaží zůstat u koryta. Prachy v jakémkoliv množství jsou téměř vždy rozbuškou konfliktů, ani tady tomu není jinak, a to ještě vše z dály jízlivě komentují nejrůznější opeřenci. Krize v podniku samozřejmě odhalí i další (hlubší) problémy zejména v ústřední rodině, tvůrci se otírají i o frustraci z citového nenaplnění. Celkově ovšem schází opravdová síla, obsahově je to nakonec mělké. Rozehrané, nedohrané. Herecky fajn, ale těch hereckých nominací je za mě krapet moc. Ve výsledku nic, k čemu bych se chtěl někdy vrátit. ()
Na komentář nezbyl čas, ale určitě bude. ()
Tak českým filmom roku pre mňa nakoniec nie sú Chyby, ale Atlas vtákov. Možno za to môže moja slabosť pre hrubosrstých jazvečíkov, či herecký perfekcionizmus Miroslava Donutila. Každopádne, máme tu do činenia s produkciou, ktorá spĺňa svetové parametre a baví napriek tomu, že sprenevera financií je v podstate prízemná a triviálna téma. ()
Atlas ptáků by si měla většina z vás pustit určitě kvůli skvělému a trošku netradičně hrajícímu Donutilovi, který zase jednou dostal parádní roličku, ve které se našel. Tihle záporáci mu jdou skvěle. Jen ty ptáky jsem moc nepochopil. 60% ()
Návrat humanismu (prostřednictvím ptáků). ()
Olmo Omerzu je považován za jednoho z nejlepších tvůrců, který v posledních letech vyšel z pražské FAMU a za jednoho z nejtalentovanějších lokálních tvůrců posledních let. Původem slovinský tvůrce mohl tyto názory utvrdit faktem, že jeho předchozí film Všechno bude získal Českého lva za nejlepší film a samotný Omerzu si došel pro cenu za nejlepší režii. Omerzu to přitom u diváků nemá jednoduché, jeho novinka potvrzuje, že se Omerzu vyžívá v pomalém vyprávění, charakterní studii postav a v podstatě točí filmy, které by se dali označit za filmy umělecké. Atlas ptáků na tom není jinak. Samotná zápletka Atlas ptáků snadno vybízí k označení filmu za detektivku. Jenže tak tomu rozhodně není! Atlas ptáků má k detektivce velmi daleko a to i přes fakt, že počáteční práce s atmosférou s detektivní zápletkou koketuje. Časem se ovšem definitivně ukáže, že zápletka nespočívá v tom, kdo firemní peníze ukradl, ale v tom, jakou má tato nemilá událost vliv na chod rodinné firmy a především právě na vztah Ivy Róna v podání Miroslava Donutila s jeho rodinou. Zápletka Atlasu ptáků ve finále nejde po odpovědích, postavy jsou v podstatě načrtnuté jen tak z poloviny. Celé je to vlastně ve finále obsahově strašně jednoduché, přičemž jako k absolventské práci na FAMU by se jí toho dalo vytýkat o poznání méně. Zamrzí jen právě fakt, že tento v podstatě obyčejný film přichází od tak chváleného tvůrce. Přesto to ovšem neznamená, že by nebylo co chválit. Chvála tvůrčích schopností Omerzua při sledování filmu dává naprostý smysl, Omerzu má navíc štěstí na bravurní obsazení, kdy každý ve stěžejní roli v roli funguje a takový Miroslav Donutil má svou nejvýraznější roli za hodně dlouhou dobu. Za zmínku poté stojí vynikající Alena Mihulová, spolehlivá Eliška Křenková, skvělý Martin Pechlát i Pavla Beretová a Vojtěch Kotek. V tomhle ohledu též funguje vzájemná herecká chemie, v tomhle ohledu jde o skvěle obsazenou záležitost, kdy většina z nich za pár měsíců zcela jasně dostane nominaci na Českého lva. A v tomto případě to rozhodně nebude jen kvůli tomu, že tam zrovna není koho dát. i přes jednoduchost jde v Atlasu ptáků vlastně objevit zřejmou snahu o nějaký vyšší princip. Mají s ním něco společného mluvící ptáci? Má se v onom rodinném rozkolu najít nějaká symbolika? Atlas ptáků rozhodně vyvolává otázky, které tak trochu zvedají film nahoru i přes jeho jednoduchost. Charakterní studie hlavní postavy i vedlejších postav přitom všem možná mohla jít ještě více pod kůži. Scénář, který společně s Omerzuem napsal Petr Pýcha (autor předchozího Omerzuova filmu Všechno bude, ale také pekla jménem Úhoři mají nabito) má několik fungujících dialogových momentů, celé se to vlastně zcela tak rozpadne právě v momentě, kdy je hlavní záhadě v podstatě tak trochu konec. Pějící ptáci a jejich otitulkované dialogy nejdříve šíří možná moudra, aby v závěru v podstatě sloužili jako přesný opak známého ´´ Show, don't tell. ´´ Je vlastně zajímavé sledovat, že se časem všechny trumfy rychle vytratí a ani onen rodinný rozpad nemá takový dopad, který se přímo nabízí. Za zmínku poté určitě stojí v jistých momentech skutečně zajímavý vizuál, kameraman Lukáš Milota po Všechno bude a Staříci opět v jistých záběrech dokáže skutečně zaujmout. Minimálně těch pár záběrů na ptáky rozhodně stojí za to. Atlas ptáků působí jako přesně ten typ filmu, který byl zajímavý v případě personálního rozboru mezi režisérem a divákem. U toho filmu se nedá použít termín ´´ taková práce a přitom taková blbost´´, spíše místo toho by šlo použít ´´ taková práce a přitom vlastně tak trochu promrhaná příležitost ´´. O zajímavý film jde určitě, vzhledem k všeobecnému věhlasu Omerzua ovšem divák snadno může čekat víc a může být díky tomu ve finále zklamán...... () (méně) (více)
Jedním z trendů letošního festivalu jsou filmy s nesympatickými postavami. V případě Atlasu ptáků jsou ty nesympatie dané nelogičností jejich chování. Postavy, které by na základě předchozích životních zkušeností či postavení měly být chytré a schopné, se chovají přesně opačně. Respektive tak, jak se to scénáristovi hodí, i když to nedává žádný smysl. Facepalm během filmu zažijete několikrát. Ptačí monology patří do kategorie WTF a jak jich přibývalo, v sálu začínal propukat smích. Že konec filmu nemá žádné pořádné dovršení ani rozuzlení dříve nakousnutých zápletek, je jen dalším z hřebíků do rakve. ()
KINO Scala - úvod s Miroslavem Donutilem/// Obsazení 8/10 Děj 7/10 Hudba 6/10 Kamera 7/10/// PLUS: především kvalitní zpracování ve všech ohledech, uvěřitelné herectví (především Donutil, Křenková), civilnější a skromnější herecký projev (Kotek, Pechlát). typově dobře obsazeno, zajímavé ozvláštnění díky přidaným ptákům MÍNUS: mě film nenudil, naopak jsem byl napnutý a vtáhnutý do děje, ale dokáži si představit, že nudit i může a také je silně depresivní, není to pěkný film na vylepšení nálady, a úvod před filmem mohl být delší, ale když nikdo neměl otázky.../// Shrnutí: Primární narativ vidím jako sondu do korporátu. Do prosperující firmy a do výkladu jejího rozpadu, když zakladatele dožene jeho minulost. Uvěřitelný námět, který si jistě nejednou stal. Loajálnost syna i zetě je možná trochu překvapující, ale je také uvěřitelná a sympatická. Dialogy jsou rovněž poměrně reálné. Náročnější film, který cíleně nevyhledávám, ale jednou se určitě dá zhlédnout./// Celkem 70%/// ()
Ne tak iritující jako předchozí Pýchův scénář, přesto stále plné nepochopitelných momentů (ti směšní mluvící ptáci byli asi vrchol) a celkově prostě hodně zvláštní, ale takovým tím nesympatickým způsobem. Námět o ukradené identitě a zpronevěře mi sám o sobě přijde velmi dobrý a dramaticky nosný, ale nesmělo by to být podáno tak divácky odtažitým (a relativně i nevěrohodným) způsobem (těžko věřit, že by v reálu Marii něco takového prošlo bez povšimnutí kolegů, byť se film snaží této námitce předcházet sdělením informace, že Ivo měl vůči ní černé svědomí, a proto jí dal ve firmě velkou autonomii, což je ale opět - skoro až komicky - nevěrohodné, protože předpokládám, že Pýcha/Omerzu o finančním řízení podniku nevědí asi nic). Nedivím se proto místnímu nevalnému hodnocení, ani mě to bohužel moc neoslovilo (a to se mi přitom Omerzovy předchozí filmy líbily). ()
Někdy méně znamená více. Omerzu se pokusil rozkročit mezi slaboduchou krimi, nevydařeným vztahovým dramatem a nudnou snahou o umělecký film. Naštěstí se mu na režijní stoličce daří mnohem více, než za scenáristickým stolem, takže nakonec vzniknul lehce nadprůměrný film. ()
Reklama