![všechny plakáty](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w140/files/images/film/posters/000/009/9016_54d321.jpg)
Režie:
Otakar VávraKamera:
Jan KališHudba:
Jiří SrnkaHrají:
Karel Höger, Vlasta Fialová, Otomar Krejča st., Zdeněk Štěpánek, Jaroslav Průcha, Jan Pivec, Vladimír Ráž, Miloš Kopecký, Bohuš Záhorský, Jiřina Šejbalová (více)Obsahy(1)
V 50. letech byly oblíbené postavy kolísavých intelektuálů, kteří nakonec prohlédli rejdy záškodníků a přiklonili se k dělnické třídě. Také titulního hrdinu tohoto filmu zaskočí únorový komunistický převrat a nechá se dokonce přesvědčit, aby emigroval. Proklamativní a schematické pojetí závažného tématu nevyvážil ani Karel Höger v hlavní roli, ani obrazově sugestivní zpodobnění drsných krajinných scenerií. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (47)
Bolševismus se nedá porazit, je možné s ním pouze remizovat, ale za cenu zničeného zdraví. To je ta hlavní myšlenka, kterou si z filmu beru, pokud byla tu dobu atmosféra ve společnosti taková, jak ji snímek popisuje. To špehování, donášení, vyhrožování, přemlouvání a pomlouvání, otvírá se mi z toho kudla v kapse! Nemožnost vyjádřit vlastní názor, pokud nebyl černý(rudý) nebo bílý, nic mezi tím, aby každý věděl co si o vás má myslet. Inteligence dostává na prdel, čím větší buran, tím silnější slova. Hnus! Nejhorší je, že stejná sorta lidí svolává demonstrace a chtěla by tu špínu zpátky! Emigranti jsou popisováni jako zloději, hochštapleři, vychcánkové, štětky, blázni. Bezútěšnosti snímku nepřidává ani diletantské nasvícení scén, kdo ví jestli ne schválně protože se rozjasní až s posledním záběrem kdy má hlavní postava "jasno", je to asi ten nejtmavší film který jsem kdy viděl, navíc nějak podivně seříznutý zleva, což je nejvíc patrné na úvodních titulcích. Tohle se CS Filmu nepovedlo. Tendenční závěr vlastně pohřbívá jinak zajímavě budované drama, ale víc než jednu hvězdu, plus jednu za jako vždy výborného Karla Högera, si snímek nezaslouží. ()
Povinná návštěva kina je to první, co se mi vybaví. Brrrrrrrrrr. Filmařsky sice slušný, ale asociace k době převládají. (Ale Höger byl vynikající !) ()
Další hřebíček do rakve angažovaných filmů. Nevím nevím, ale na mé gusto se Otakar Vávra příliš přeceňuje... ()
Ano, máme zde schéma, máme zde ideologický podtext ale toto je jeden z výjimečných případů, kdy formální stránka filmu, v čele se širokoúhlým formátem, jednoznačně převálcuje obsahový balast. V roce 1958 už neplatilo Zítra se bude tančit všude a totalitní režim na své sporné Cestě ke štěstí společně s mezemi zaoral i prvoplánovou pachuť lepších zítřků. Občan Brych je spíše psychologický film poznamenaný dobou, v níž vznikl, než čistá propaganda. Oprostil se od neživotných postav typických pro politické film první poloviny 50. let. Místo toho zde máme relativně důkladně psychologicky prokreslené postavy, které již nejsou černé a bílé. Buržoazie a inteligence může být váhavá a lidé, kteří se přihlásili do strany jsou v některých případech horší než sami odpůrci režimu. Od celků a polocelků první půle filmu se děj posouvá do horské chaty, kde dominují polocelky a detailní záběry na jednotlivé postavy, v níž se stupňuje napětí, a klaustrofobické prostředí umocňuje vzájemné rozpory mezi jednotlivými postavami a odhaluje jejich pravé povahy. Otakar Vávra se odpoutal od velkoleposti husitské trilogie a natočil příběh, který nebyl tak povrchně proklamativní, ale šel na samé dno lidské duše, kde byli lidé nahlodáváni strachem z nových pořádků. Širokoúhlý formát umožnil působivou kompozici obrazů, která obzvláště v části filmů odehrávající se na horské chatě jen napomáhala vyhrocení situace a finálnímu rozkolu mezi všemi zúčastněnými protagonisty. ()
Občana Brycha vnímám především jako řemeslně dobře postavené drama nikoliv jako agitku. ()
V románové předloze je asi milion v úvahách zacyklených postav, které na více než pěti stech stránkách nedělají nic jiného, než že se chytají za spánky a vykouří v průměru kilo tabáku na jeden odstavec. Děj tak stojí na několika kolejích a až v úplném závěru se zběsile rozjede do velkolepého finiše, nad kterým nezbývá než si uvědomit, že by to bez něj asi tenkrát nevydali. Až do závěrečného zlomu jsem ale při četbě pociťovala jistý plaisir du texte, to rozhodně. Adaptace dopadla v rámci možností skvěle. Vyprávění je dynamičtější a více soustředěné na přemýšlejícího Brycha. V románu navzdory názvu i genezi Otčenáškova textu vlastně moc nepůsobí jako hlavní hrdina. Autor tam použil vševědoucího vypravěče, jehož perspektivě a zálibě v kádrování je nejblíž soudruh Bartoš. Narozdíl od do absurdna přetaženého konce knihy (teď mě napadlo, že by se klidně dal proti srsti číst jako závěr Třicáté Marininy lásky od Vladimira Sorokina, ale dost spekulací) vyvrcholení filmu je jen úsměvné. Plus psychedelická scéna s papírovými vlaštovkami. ()
Dobrá, oprostěme se od Brycha. Oprostěme se od hodných komunistů, kteří mu dali prostor v době jeho tápání a hned ho nesebrali. Oprostěme se i od všech těch keců o tom, že se všichni od teď budou mít dobře a kdo to nechce nemá jinou možnost než dostat po hubě, protože žádná třetí možnost neexistuje. Buď jsi s námi nebo proti nám. Já na film nahlížím jako na skvělé filmařské dílo byť tedy místy tonoucí ve značné tmě ať už šlo o kanceláře či o venkovní lokace ke konci filmu s obdivem ke skvělému hereckému výkonu pana Högera i některých dalších. Nejvíce mne však film zaujal a nebyl to záměr autorů, tou atmosférou po únoru 1948... Nejistotou, strachem, hromadou otázek nejen těch movitých - tedy továrníků, průmyslníků atd.. ale právě i běžných lidí. Lidí nezajímajícíh se o politiku, lidí co se jen chtěli mít dobře po té hrozné válce a jež najednou zase někdo násilně nutí přiklánět se k něčemu ,,prý když nepodípešem, tak nás vyhodí! ''--. Byli ti co tomu věřili, byli ti co pochopili, že kolaborací či hraným zájmem z nových poměrů pro sebe mohou vytřískat výhody a byli i tací, kterým se to nelíbilo. A samozřejmě byli i ti, kteří hned věděli, že je zle a reagovali po svém dle svých konexí a možností. Jednou z postav, která se nehodlá do ničeho míchat je zprvu i postava jež ztvárňuje Karel Höger. Přežil válku, vystudoval práva, je doktor a teď chce jen pracovat. Co mu můžou? ,,ženu a děti nemá , dokonce ani kanára'' .. Zprvu mu připadají směšné rady těch co se rozhodli emigrovat, že právníci jsou potřeba jen v právním státě... (To je vševypovídající..). Takže ať agitka z konce padesátek, v podstatě pravdivý dokument jak tehdy ti tehdy ,,zlí z buržoazie a reakce'' uvažovali, jednali, když svoboda byla zase někde pryč a šlo o holé životy... Dávám tedy za 3 hvězdy. * * * ()
Nebýt pana Karla Högera, byla by to asi průměrně protivná politická agitka. S jeho herectvím však film získává hloubku, kterou do něj režisér se scénáristou možná ani nezamýšleli vložit. ()
Jednou v 80. letech zahnali nás, malé školáky, v době vyučování do kina. Fajn. Promítá se sice Občan Brych, čili dost nuda, ale lepší než sedět ve škole. A my, kteří jsme tento film už znali z televize, věděli jsme, že dojde na "erotickou scénu", což pro nás tehdy představoval i vášnivý polibek v noční ulici. Takže těšit se bylo na co. Čekalo nás však nemilé překvapení, neboť tato scéna - to jediné, co nás mohlo na celém filmu zaujmout, byla pro nás školáky vystřižena. Od té doby jsem nepřítelem cenzury. Občana Brycha jsem pak už nikdy neviděl - nechybí mi. ()
Umělecká nuda v příšerné technické kvalitě, je možné, že jsem se nudila i proto, že po šedém pozadí se vláčně pohybovaly šedé postavy. A koukat na mihotající se šedo a poslouchat rozhlasovou hru zkrátka není můj koníček. CS Film sice vysílá filmy, které jinde není možné vidět, ale mnohdy v takové kvalitě, že kdyby je nevysílal, udělal by lépe. ()
Druhý Otčenáškův román Občan Brych byl ve své době průkopnickým činem české literatury. Vyšel v roce 1955, česká tvorba se tehdy začínala pomalu probouzet z dogmatické strnulosti, stále však opakovala několik osvědčených modelů. Otčenášek částečně opustil černobílé schéma kladných a záporných hrdinů, ústředním hrdinou románu není ani dělník, ani funkcionář, ale nerozhodný a kolísající inteligent. Brych má své výhrady k nové politické situaci v zemi, přesto není líčen jako nepřítel. To všechno spolu s citlivým propracováním psychologie postav znamenalo podstatný posun směrem k životní realitě. Vávrova filmová adaptace, natočená o pouhé tři roky později, z celého románu vyzdvihuje morální dilema hlavního hrdiny, jež si postupně uvědomuje, že nelze stát mimo proud dějin. Pro propagandistické účely byl váhavý intelektuál, který se pro režim dobrovolně rozhodne, samozřejmě mnohem vhodnější, než plakátoví hrdinové, jejichž věrohodnost byla pro běžného obyvatele Československa na konci padesátých let, tedy po pádu Stalinova kultu, nulová. Scénář dává mnohem více než politickým diskusím vyniknout detailnímu popisu nejistoté doby, která je plná úzkostného napětí a strachu z budoucnosti; v tomto ohledu překvapí řada úderných dialogů, např. Brychův sarkasmus vůči sílícímu nátlaku vůči jeho osobě. Nejsilnější devízou Vávrova filmu jsou samozřejmě herecké výkony. Karel Höger ztvárnil Brycha jako člověka, kterého doba nutí vystoupit ze své pacifistické nerozhodnosti a staví jej před zásadní rozhodnutí, z kterého nevede cesta středem. Za Högerem následuje celá plejáda dalších, v čele s koryfeji pražského Národního divadla (Štěpánek, Krejča, Bek, Průcha, Pivec, Šejbalová, Záhorský, Ráž, Kohout a další), v jejichž odraze se skví oduševnělé ženství brněnské herečky Vlasty Fialové v jedné z jejích nejvýraznějších filmových kreací. Zařazení a obecné vnímání filmového BRYCHA, společně s o rok mladším Králem Šumavy, jakožto exponované odkazy totalitního systému padesátých let je v zásadě mylné a zjednodušující. Oba zmíněné tituly jsou pouhým otiskem doby, ve které vznikly a dnes by měly sloužit především jako historické dokumenty a jako svědectví minulosti, nebo chceme-li, také jako ukázky perfektně odvedeného filmařského řemesla, o němž se nám může v současnosti jen zdát. ()
Film sa odohráva tesne po februárovom prevrate roku 1948. Hlavnej postavy sa vývoj nepáči, sleduje s nevôľou, ako sa ľudia navzájom udávajú, že mnoho ľudí sú komunistami len aby si polepšili kariérne. V tomto treba film vyzdvihnúť. V roku 1958 také niečo natočiť, to je už niečo. Asi prvý film, ktorý prvýkrát ukázal ten socializmus, že nie všetko bolo košér. Vlastne skoro nič. ()
Tak tahle adaptace se moc nepovedla - má úplně jiné vyznění než kniha, film je dobově daleko poplatnější. ()
Film má stupňujúcu gradáciu, dokonalú drobnokresbu charakterov a tiesnivú atmosféru 50-tych rokov. ()
těžko hodnotit... ()
Bravo, pane Otakare Vávro ! Neznám žádný jiný film, ze kterého by tak sálala beznaděj, nedůvěra a strach, které doprovázely tzv. Únorové vítězství pracujícího lidu. Myslela jsem si dříve, že aspoň samotný 28. únor 1948 byl radostný, že se všichni těšili na budoucnost a problémy přišly až později. Ale ne, ten všudypřítomný strach je cítit už ze samotného převratu. Za optimistický konec jsem chtěla hvězdičku srazit, ale neudělám to, protože poselství filmu je velmi silné. Kdo z vás by chtěl, aby se socialismus vrátil, pusťte si tento Vávrův film a přejde vás chuť. ()
Otčenáškův román jsem četl ještě jako kluk. Pokud si pamatuji, líbil se mi, i když jsem se v něm jen hrubě orientoval. Teď, po skoro půl století, je mi to ještě nejasnější. Známe poměrně dobře inscenované procesy 50. let, ale život běžných lidí se po únorovém převratu propadl někam do čirého myslitelna. Do jaké míry byla plejáda hrdinů v čele s rádoby svébytným Brychem autentická? Bylo moto (parafráze): "Kdo nevstoupí to strany, tak ten to má posraný", tak jednoznačné? To nám nepoví "Politický brevíř moderní ženy", "Kapesní průvodce inteligentní ženy po vlastním osudu", ani "Historie.cs". Zřejmě však je celý film takový, jako je scéna závěrečná scéna, v níž se Občan Brych, většinou dezorientovaný, bezpečně orientuje v šumavském pralese, za noci a za bouře a navíc s ženou. Protože se zde - na rozdíl od budovatelských filmů - vyskytují určité polotóny, považuji tuto agitku za mnohem podvratnější. Helgeho "Velká samota" - určité popření "Občana Brycha" - byla natočena jen o rok později, přesto už má onu kvalitu, na níž mohla navázat česká kinematografie 60. let. ()
Málokdy se vidí tak dobrý film,kterému tak moc ublížila doba ve které vznikl. ()
Klasicky angazovany film, ovsem u Vavru ako rezisera je to technicky, filmarsky namakane, slusne dielo, ovsem ideologicky hnoj. 51 % ()
Pro me zajimavy namet, presto jsem od tohoto filmu cekal vice. Nevim, zda se jen jedna o spatnou kopii (videno na CSFilm), ale divat se temer dve hodiny na velmi tmavy obraz je doslova ubijejici... ()
Reklama