Režie:
Alice NellisScénář:
Alice NellisKamera:
Matěj CibulkaHudba:
Jan PonocnýHrají:
Anna Cónová, Petra Špalková, Jan Cina, Lenka Termerová, Martha Issová, Martin Kubačák, Jana Oľhová, Martin Šulík, Miroslav Krobot, Filip Menzel, Marian Roden (více)Obsahy(1)
Jarmila (Anna Cónová) se po ztrátě muže ocitne na životní křižovatce, kde se musí rozhodnout, zda zbytek života už jen trpělivě “přečká”, nebo se vzepře a vrhne se do dobrodružství s nejistým koncem. Navzdory dobře míněným radám svých dospělých dětí si zvolí druhou možnost. Tou je život na chalupě v romantické divočině uprostřed Máchova kraje, kde to měl rád především její muž. Ten jí navíc v závěti odkázal vysloužilého cirkusového koně Buka, což na první pohled vypadá jako drsný vtip, protože Jarmila se koní bojí. S pomocí sousedů se rozhodne vzniklé situaci postavit čelem a brzy zjišťuje, že i když to tak zpočátku nevypadalo, právě s tímhle koněm by se jí do života mohlo vrátit štěstí. (Cinemart)
(více)Recenze (132)
Příjemný film se skutečnými postavami a přirozeně uchopeným příběhem. Byť není scénář plný velkých dramatických zlomů, tak se u filmu nenudíte, protože je velmi pravdivý. ()
Každá správná polévka pro duši se vaří z koně. A z rejnmena. Jak šel čas, přestala jsem myslet a užívala si špicózní Marthu Issovou a toho koníčka vlastně taky. Ad paní Anna Cónová - dobrý neokoukaný tah. ()
Taky Alice Nellis si dávala několik let pauzu, před kterou točila filmy, které se těm jejím autorským nemohou vyrovnat. Změnila prostředí (do teď točila spíše "městské" filmy) a zaměřila svou pozornost na stárnoucí ženu, která nechce ještě odložit život. Jistě, spoustu věcí jsme viděli i jinde, ale snímek je to nesentimentální a v mnoha ohledech překvapivý. Jak ve vyprávění, tak v kontextu režisérčiny tvorby. 90%. ()
Nebýt toho Kokořínska, možná bych se do filmu tolik nenadchnul, ale pravda, že příběh to byl veskrze i tak hezký. Příjemný a protkaný nečekaně pěknými hereckými výkony. Především pro mě neznámá Anna Cónová byla fantastická, ale neméně se tu převedla i Martha Issová, která si tu roli autistiky střihla naprosto famózně. Jinak je to takový ten klasický příběh o vyrovnání se s realitou. Mám takové filmy rád. A když se mnou emotivně hnou, mají vyhráno. Zde se to povedlo. Ve všech ohledech milá a neotřelá záležitost. ()
Po delší odmlce se na plátna kin vrací Alice Nellis, tentokrát s výrazně minimalistickým snímkem, v němž zúročuje své lyrické i pozorovatelské vlohy. Buko je citlivým příběhem o stárnutí a přijetí vlastních strachů, což je přece jen vcelku neotřelé (a hlavně dosud nevytěžené) téma. ()
Nellis sice vaří z vody, ale zase hodně ušetří. Skoro dvě hodiny si totiž vystačí jen s bandou exotů, kteří se učí jezdit na koni. Nebýt kouzelného Kokořínska a rozjeté Issové, tak se může jít zahrabat. Malé filmy určitě mají svoje kouzlo, ale nesmí být o hovně. Alice, příště ten scénář nechte koňovi! ()
„Tobě to vadí?“ - „Tak…já tu s tím celý dny neležím.“ - „Ty tady s tím celý dny sedíš.“ Jenže to ještě Jarmila netušila, že 1 z těch „vypelichaných potvor“ zakrátko sama uvítá…Nejsem právník, takže přenechám komentář 2 různých závětí na jiných. Ponechám bokem také karikaturu dcery v podání Petry Špalkové. Jinak ale šlo sice o ničím zázračný, ale jinak docela povedený „feel-good movie“ (s nějakými těmi mráčky) o hojení emočních ran, překonávání strachu a nabývání důvěry. Je poměrně jasně nalajnovaný a pevně se drží předvídatelného vývoje, to mi ale ve výsledku vlastně příliš nevadilo. Herecky vyčnívá hlavní postava Cónové, stejně jako autistka Issové (ta mi navíc nepřišla nijak nepatřičná, spíš právě naopak). Vidím to na lepší 3*. „Tobě nevadí bejt doma takhle sama? I v noci?“ - „Ne. Já jsem radši, když nemusím poslouchat ostatní lidi. Když vím, co se v celém domě děje. Protože vím, že když tam jsem sama, tak se tam kromě toho, co dělám já, neděje nic. Takže nemusím být stále ve střehu. Nemusím se snažit být normální.“ ()
Snaha o rozjímání o smyslu života nevyznívá úplně hluše a konstatování vnitrorodinného mezigeneračního souladu také není plně od věci. Pocit, že tomu všemu chybí určité dotažení, je ale stále silný a tendence, místy i pozorovatelná, k figurkaření také nejde úplně pominout. Zmoudření před sedmdesátkou mohlo přijít dříve a nemuselo být placeno poznáním, že osteoporóza se nedá podceňovat. Klady nesporně převládají, ale slabiny zůstávají. ()
Buko rozhodně nepatří do skupiny tradičně hloupých českých komedií, které se na nás každoročně valí ze všech stran. Pár komediálních scén v něm najdete, ale všechno je podáno tak milým a neagresivním způsobem, že se v jeho průběhu nebudete cítit otráveni a v daných situacích se budete spokojeně usmívat. A to i v případě hlasově řízeného asistenta Kate, který jako jediný působí v celém filmu trochu nepatřičně. Z posledního snímku Alice Nellis totiž sálá neskutečně pozitivní energie. Co na tom, že obsahově nejde o nic „nového" nebo „převratného". To všechno jde stranou, když vznikne naprosto funkční projekt, který vás „zahřeje" a dokáže, že nevznikl jen tak pro nic za nic. A přesně takový pocit jsem po skončení projekce z Buka měl. ()
Nalézání nového životního směru po nějakém zásadním milníku není ani v našich končinách něčím úplně neznámým. Doktorka v důchodu přišla o manžela, který si pro ni posmrtně připravil překvapení: koupil jí stárnoucího cirkusového koně. Lišák podšitý, ač se obrovitých lichokopytníků vždycky bála. Má v ní totiž probudit zájem o (jeho vysněnou) vesnickou chalupu namísto návratu do města, postavit se několika letitým obavám a prosadit si svoje potřeby. To, co divák rozpozná hned a tvoří jakýsi děj, se odehraje v první polovině snímku, četně prokládané pokusy o navázání kontaktu se zvířetem, obyčejným pasením koně na louce či jeho sledováním. Odehrají se v ní „nástrahy“ po manželově smrti či naléhání dcery vesnické stavení prodat. A vesměs se vše vyřeší. Následně ovšem přijde ještě druhá polovina, ve které jdou „konflikty“ stranou a kdy se postupně všechny postavy na koni projedou. Má to být část, kdy přibude úsměv na rtech, kdy Alice Nellis sází na přirozenost a volnost, kdy se máme vnitřně dojímat. Má to být část o přijetí reality, o prosazení si vlastních názorů, o překonávání strachů. Jenže je to hrozně dlouhé. I na hledání klidu a na správné odbočení na životní křižovatce by měl dohlížet někdo (dramaturg) povolaný. Fakt dlouhé. A záběry na romantizující venkov mohly být mnohem poutavější. ()
Tvorbu Alice Nellis docela sleduji, ale krom Pustiny její filmy považuji sic za zajímavé, ale řadím je k průměru. Přesto mám ty její příběhy prostých lidiček rád. Jsou ze života a hrdinové jejích filmů prožívají stejné osudy jako my. Vesnické komedie získaly od dob Troškových Sluncí a sena tak trochu pejorativní nádech. Zápletka je tam většinou jen o tom jak tam žijí buranští samorostové (často ještě mají nějaké nářečí). Ti si tam řeší své velké problémy typu čí pes mi zakousl slepici, kdo komu leze za manželkou, jak dopadne sranda mač v místní kopané, nebo jestli SDH má koupit novou rezervu pro červený rezavý trambus v garáži a kdo to zaplatí. Do toho na ves na chalupu přijede většinou někdo z dalekého velkoměsta jemuž jsou tyto problémy k smíchu a místním je zase k smíchu on se svým notebookem, elektrokolem a cyklistickým funkčním prádelkem. Tento laciný koncept je hojně oblíben a hojně užíván a tak se česká vesnická komedie plácá v hnoji a leckdy také tak zavání. Jsem už tedy dost na tento druh satiry opatrný. Na stranu druhou vím, že Alice Nellis jde postavám víc na dřeň a nejde jí o prvoplánovitost. Film se hned od začátku skvěle rozjede a první co vás hned napadne, že by jste tam také chtěli být. Exteriéry jsou nádherné, k tomu léto a super herecké obsazení. Paní Cónovou neznám, ale hrála super. Pan Kubačák měl neskutečně pohodovou roli a pozitivní energie z něj a těch jeho triček doslova prýštila. Kdo byl ale doslova boží byla Martha Issová. Tady zase prokázala, že hrát umí skvěle. :-). Ke konci filmu ve mne hrklo, ale pak jsem naopak musel ocenit tu určitou rafinovanost scénáře Alice Nellis. Tohle byl prostě takový Zaříkavač koní po česku. Film o zraněných lidských duších i duších našich zvířecích přátel. Zvířata mají duši a kdo kdy nějaké někdy měl, moc dobře ví co tím myslím. Je to i film o určitém návratu zpět k podstatě našeho žití a toho co je důležité. Jakoby si někteří citlivější režiséři to k stáru stále více uvědomovali a promítají to do svých filmů ať už jde Zdeňka Svěráka nebo Vorlovy Cesty z měst do lesa... Tahle uhoněná doba konzumu, kdy okolní svět člověka neustále nutí doslova ubavit se k smrti což ho paradoxně vyčerpává k tomu přímo vybízí. Pak stačí často jen někde bez signálu a wifiny sedět hoďku v trávě na hrázi rybníka, koukat na vodu a cítit to vnitřní samo dobíjení tím klidem v náruči matky přírody. Svět z koňského sedla je opravdu krásný. V jednom momentu mi film i dojal. Vzpomněl jsem si na devadesátky a mé návštěvy přítele Freda ve vojenském prostoru v Květušíně na Šumavě. Tam jsem se učil na koně nasedat :-), jezdit na něm, ba dokonce s ním podél tyček couvat do osmičky ! :-) Eh... byly to nádherné časy do nichž mne tento milý a hřejivý film v jeden moment přenesl. Když začalo ve filmu noční překvapení, malé holčičky sedící při promítání v první řadě začaly spontánně tleskat! :-). Je nějaký lepší důkaz toho, že film funguje? Já netleskal, ale v duchu jsem to vau si řekl také. Buko je krásný film a doporučuji jej vidět. A tobě kamaráde Frede tam nahoru do nebe posílám srdečnou vzpomínku ! Dávám za 5 podkov! * * * * * () (méně) (více)
Buko není dokonalý, přesto je v kontextu trhu českých komedií poměrně svěží, kdy se mu navíc krapet daří předat i ono poselství o kráse světa. Alice Nellis i tentokrát potvrzuje pozici schopné řemeslnice, její budoucí filmy by měli minimálně vyvolávat zvědavost.... ()
Tenhle film vymyslel nějakej můj tajnej nepřítel. Nellis, Issová, Krobot a Cina; to je pro mě jako pro astmatika rozkvetlá louka. O koních zase vím jenom to, že v říjnu běhaj po Pardubicích. Takže ty čtyři moje hvězdy jsou něco jako metál za překvapení roku. No anebo jsem v tom letním kině usnul a něco se mně zdálo... ()
Alice Nellis miluje svého koně a natočila si o něm film. Buko je věrný následovatel všech těch českých rádoby feel-good lifestylových komedií, jen tady vede k vyřešení všech životních problémů postav pořízení hřebce. Zkrátka místo žen v běhu, žen na vrcholu a žen v pokušení jsou tentokrát ženy na koni. Je to takové stařecky milé, neurážlivé a nekonfliktní, ale zároveň divácky absolutně nezajímavé, vykalkulované a délkou přepálené. Když se po 50 minutách vyřeší všechny problémy, čekáte další hodinu jen na to, než se všechny postavy postupně projedou na koni a než přijde obligátní fake drama scéna, která má diváky mírně vzrušit, než přijde ten konejšivý hřejivý konec. K tomu krásně podvratná message, že nejlepším osudem ženy je ten, který jí nalajnoval muž, a humor à la „autisté se chovají divně, hahaha!“ - nádhera, nádhera. [Finále Plzeň 2022] ()
Mírně cynické, ale především hodně poetické zobrazení způsobu vyrovnání se se ztrátou milované osoby. Škoda, že má Mirek Krobot tak malou roli. Svůj čas před kamerou mu mohl věnovat Cina, i když musím konstatovat, že je zde naštěstí tato tragédie českého filmu celkem málo a dokonce mi vadila jeho přítomnost o poznání méně, než obvykle. Zcela si mě podmanila Anna Cónová. Věřím jí každé gesto, každý nádech, každý pohled. Jarmila bojuje s žalem, ale především o vlastní emancipaci, pere se svými strachy i si užívá nově poznané chuti do života. Jarmila je ženská do nepohody, ženská, kterou znám, nebo bych alespoň ráda znala. ()
Jako 70minutový televizák pro ČT na neděli večer bych to (asi) bral. Jako dvouhodinový celovečerák, který šel normálně do kin, je to od Alice Nellis těžce mimo. Není to ani drama (chybí nosné konflikty), ani komedie (chybí humor a nadhled). Je to jen prosťoučká vyprávěnka o tom, jak starej kůň pomohl stmelit jednu naprosto nezajímavou rodinu. Celé mi to připadá tak strašně banální a přežité, že si skoro říkám, že to od Nellis snad musel být nějaký sofistikovaný záměr, který jsem ale nepochopil. Nuda je to ale každopádně ohromná. 40 % ()
Trochu mi vadí, že to nakonec všechno vyznívá jako geniální plán postavy hrané Miroslavem Krobotem, která zřejmě skvěle vidí dopředu i do stran. Jinak je film ve všech ohledech povedený. Když už něco zavánělo patosem, tak do toho vtrhla autistka Martha Issová. Ale ani ta nijak nezastiňovala Annu Cónovou, která celý film s přehledem utáhla. Alice Nellis je i po pauze pořád ve formě. ()
Když vám Marta na chvilku ukradne celý film, aby ho za chvíli zase vrátila. Vidím tady lva pro vedlejší roli (autistka Issová) i tu hlavní (kdo je Anna Cónová?). Výborný film, smutný, opravdický, ačkoliv pracuje s menší nadsázkou a pro další vývoj je nutné na ni přistoupit (buďto režisérka nedokázala před volbou u právníka dostatečně zachytit, že paní v přírodě být chce, nebo by se takhle nerozhodla). Martin Kubačák úplně přirozený, sedl mi i jindy protivní Jan Cina, rád jsem se podíval jak vypadá někdejší profesorka od Máry Lenka Termerová, svoje klasické protivné děvče si skvěle odehrála Petra Špalková. Ten přerod ve farmářku a smíření s vlastním světem mohl dopadnout ještě tak, že splašený kůň by sám zastavil, ale scénář se rozhodl jít jinudy. ()
Filmy točí Alice Nellis pro mě. Buko je pohlazení. Líbil se mi, jak stojí i běží. Jak spojuje a je zdrojem radosti pro každého. Anna Cónová byla skvělá volba! Martha je v roli autistické dívky výborná, Janu Ohľovou vidím vždy ráda a drobná role Martina Šulíka mě taky potěšila. Celé obsazení je moc fajn. Pěkné, jemné, vkusné, úsměvné. ()
Příjemné, neurážející adekvátně zahrané, možná zbytečně dlouhé. ()
Reklama