Režie:
Petr NikolaevScénář:
Ivan FílaKamera:
Ramūnas GreičiusHudba:
Michal NovinskiHrají:
Tomáš Töpfer, Zuzana Mauréry, Adrian Jastraban, Alois Švehlík, Jiří Ployhar ml., Dano Heriban, Přemysl Bureš, Jaroslav Mendel, Miroslav Táborský (více)VOD (4)
Obsahy(1)
Strhující příběh lékaře a politika Františka Kriegla zachycuje dramatické události 21. srpna 1968, kdy byl v noci společně s čelními představiteli KSČ (Alexander Dubček, Oldřich Černík, Josef Smrkovský, Josef Špaček, Bohumil Šimon) zatčen a unesen do Moskvy. Byl jediným československým politikem, který se v zajetí i pod hrozbou likvidace postavil Leonidu Iljiči Brežněvovi a nepodepsal Moskevský protokol, dokument, jenž znamenal souhlas s okupací Československa. Filmové drama v hlavní roli s Tomášem Töpferem odhaluje zrůdnost komunistického režimu se zaměřením na hrdinu Pražského jara a nejvyhrocenější úsek jeho života i novodobých dějin Československa. (Bio Illusion)
(více)Recenze (85)
Můžeme jen hádat (respektive vyčíst z internetových článků), na čí straně byla vina ohledně rozepře při natáčení tohoto filmu, každopádně výsledný tvar je kompromisem mezi strohým popisem historických událostí a dilematy jednotlivých historických postav. Ano, je to občas povrchní, jistě, hudba zase hraje většinu stopáže (ale Michalovi Novinskimu se fakt povedla), ovšem výsledný tvar mě zkrátka a dobře nepopouzí tak, jako mnohé jiné. Příspěvek k českým dějinám, který z hlediska faktografického i filmařského došel na půl cesty. Vždyť i ten oceňovaný román Ivana Fíly hodně fabuluje. ()
Jsem strašně rád, že František Kriegel má svůj film, protože dlouho mě to velebení Dubčeka a opomíjení Kriegla vysloveně srala a bral jsem to jako óbr historickou nespravedlnost. Kariérní komunista a skutečný zásadový chlap opravdu není to samé. Film jako takový na mě působil až příliš neutrálně směrem k české výpravě v Moskvě a ještě jsme z filmu cítili menší budget což je obrovská škoda, působil spíše televizně ne filmově. Na druhou stranu se může opřít o silně emotivní situace na který slyším. Škoda že miláček národa generalisumus Pavel nežil v té době, Husák by měl totiž velkou konkurenci. V této době dobrá připomínka, jak rusáci přistupují k ostatním národům kolem sebe Finskem počínaje, Maďarskem konče všichni máme vlastní bolestnou zkušenost. Ta naše je docela dobře ukázana v tomto filmu. ()
Velmi kvalitní (tedy na české poměry vynikající) historické drama typu "tucet politiků spolu 90 minut v různých permutacích mluví". Osobní drama Františka Kriegela zabírá překvapivě (vzhledem k reklamní kampani a názvu) jen malou část filmu (oněch zbývajících 30 minut) a je to pouze standardní dojení emocí tradičními filmovými postupy (satanističtí StBáci a Rusové, zrádná cukrovka atd). Rozhodně bych doporučil tento film vidět, pokud se chcete atraktivní formou něco víc dozvědět o událostech srpna 1968. ()
Osobnost Františka Kriegla (1908-1979) si samozřejmě zasloužila vlastní film, protože dosavadní politická figurka, tak jak vyznívala v jiných filmech věnovaných srpnovým dnům, byla samozřejmě nedostatečná. Bohužel i tak jsme se opět dočkali jen rozšířeného pohledu na invazi, klasické obrazy doplnila Krieglova lékařská praxe a jeho dny v sovětském vězení, kdy se neúčastnil vyjednávání s Brežněvem. Minimální prostor dostala také jeho žena Riva (1908-2001). Ale abychom mohli docenit jeho postoj a abychom ho mohli alespoň částečně pochopit, musel by být natočen skutečný životopis haličského žida, který za republiky vystudoval na pražské německé univerzitě lékařství, ve 30. letech se zapojil do občanské války ve Španělsku atd. a to bychom byli teprve na začátku. 20. století se někdy nádherně zrcadlilo v osudech právě takových jednotlivců, jejichž cesty a motivace bychom měli lépe znát. Nikolaevův film je bohužel sotva dostatečný, herecké výkony Töpfra a Mauréry jsou výborné, ale celek je zkratkovitý a ničemu nepomáhá obsazení Jastrabana jako Husáka, pokud už ten stejný herec hrál Dubčeka a podobné lajdácké omyly. Muž, který stál v cestě je možná dobrý film pro někoho, kdo s tématem teprve začíná, ale divák, který kromě mnoha dokumentů zná také britskou Invazi, epizodu Musíme se dohodnout nebo již zmíněného Dubčeka, bude více kritický. ()
Snímok si tak nejak plynie, no zasiahnuť srdce sa mu napriek vážnej téme nepodarí. ()
Silná téma potiahne aj realizačné kotrmelce 7/10 ()
Od filmu jsem nečekala nic, hlavně proto, že o srpen 1968 se zajímám a na jednotlivé aktéry mám již hotový názor. První překvapení se dostavilo, když poprvé promluvil Brežněv. Došlo mi, že jsem ho nikdy neslyšela mluvit, takže vlastně nevím, zda i v reálu mluvil ukrajinskou ruštinou a používal hlásku H. S filmem sdílím názor na tři nejdůležitější muže československé skupiny zavlečené do Moskvy. Dubček byl uplakánek, Husák svině a Kriegel frajer. Druhým překvapením je pojetí Svobody jako skutečného státníka, který si svoje háchovské dilema vyřešil ještě před odletem z Prahy. Rozhodně zde není vylíčen jako senilnějící stařec vhodný pouze k tomu, aby kynul masám z tribuny. Odsuzovat Svobodu za to, jak se choval v Moskvě, mi přijde hodně zjednodušující. Opět byl po třech dekádách celý národ jako rukojmí a státník se opět rozhodl neprolévat krev i za cenu ponížení. ()
Potenciál to má velký, provedení už trochu pokulhává. ()
Komunistický převrat v osmačtyřicátém vyplynul i z reality tehdejšího života a dozvuků "sociální spravedlnosti" první republiky, rozuměj tvrdému kapitalismu, kde dělník byl zejména spotřebním zbožím. Zjednodušující pohledy nejen na onu dobu jsou dnes in. Takhle oklikou jsem se ale chtěl dostat k osobnosti Františka Kriegela, zapáleného komunisty, který právě komunistický převrat a následnou vedoucí funkci KSČ nadšeně podporoval. Iluze mu vzaly až právě události v osmašedesátém. Víc než trochu mne tu tedy pak zarazila jeho věta (ale mohu se mýlit), že chtěl vždy budovat demokracii a ne diktaturu. Diktatura proletariátu byla myslím jedním ze základních tezí KSČ jako takové, čili zrovna téhle formulaci se zdráhám věřit, působí spíš jako moderní až lehce manipulativní anachronismus, stejně jako výhradně démonické postavy Sovětů či až směšná zbabělost Bilakovy kliky. Ale to spíš jen tak na okraj. Jinak se Nikolaevovi jeho "Dny zrady" docela povedly, při sledování mi totiž hned naskočily ty Vávrovy a celá ta trilogie, kde si komunisté připsali hlavní zásluhy za osvobození Československa. Takže docela bych uvítal další dvě části, pochopitelně Sametovou revoluci a za pár let doufám i ve zfilmování čtvrté pražské defenestrace, která se v dohledné době odehraje ve Strakově akademii. Tomáš Töpfer mne pak nepřekvapil, civilní role, která mu skvěla sedla a byla radost se na tu jeho vyholenou ale neskloněnou hlavu dívat. on vůbec celý ten herecký ansámbl byl povedený. Třeba Švehlíkova kreace staré struktury Ludvíka Svobody a Jastrabanův až démonický Husák patří k tomu nejlepšímu, co se dá v současném českém filmu vidět. ()
Vidím, že my si vystačíme s jedným hercom na Husák aj Dubčeka - Jastraban v krátkom čase znázornil obe postavy, obe dobre, nabudúce mu možno aj súdruha Brežneva dajú. Mimochodom tohto degeneráta opäť veľmi dobre natrénovaný zahral zase Ignatuša. Film o obohratej téme, ale vieme, prečo sa v súčasnej situácii tak často a veľmi vyťahuje. Zároveň je to vytiahnutie z archívu osobnosti, ktorú v podstate, na rozdiel od Dubčeka, nikto nepozná, a pritom bol odvážnejší ako on. Kriegel ako kovaný, celoživotný boľševik urobil gesto, ktoré ho od spolusúdruhov mohlo stáť život. Netreba však zabúdať, že kým sa k tým morálnym zásluhám dostal, tak ochotne nastoľoval a budoval svetlé zajtrajšky. Zároveň film dobre ukazuje, akú váhu, akú silu má vlastný podpis. Žiadne totalitné ideológie, ani nacisti, ani rudí kméri v rôznych podobách si nedali tú námahu, aby podpis falšovali a radšej obeť aj mučili, len aby to podpísal on sám. To je naozaj na zamyslenie. ()
Velmi těžká látka na pozření. Těžko posoudit, jak daleko je ztvárnění události daleko od skutečnosti, ale pokud by to bylo takhle, tak Husáka a Svobodu rozřezat do nudlí. Všichni ti borci až na Fandu obětovali republiku. Problém ale nelze vidět v jejich nedobrovolné návštěvě Kremlu. To celý národ měl držet při sobě, nasadit politiku totálního nihilismu, ano, i hladovět, zastavit veškerý pohyb obyvatelstva, nechodit do práce, nedělat nic. A zmrdi by odtáhli. Je tu zmiňován Mnichov, ale ve skutečnosti byl srpen 1968 jedinou skutečnou prohrou čs národa. Z postav se mi nejvíc líbil (samozřejmě Topfer) Přemysl Bureš. ()
O Kriegelovi se vice dozvite v romanu Ivana Fily z roku 2018 se stejnojmenym nazvem Muz ktery stal v ceste. Lekar, primar a politik Krieger jako jediny nepodepsal ponizujici moskevsky dokument. Film popisuje hlavne toto a to docela prehledne. A uz se nevenuje dalsimu disidentskemu zivotu Kriegela. O Kriegelovi se toho proste moc nedozvite. Pripomina to Ceske stoleti. Je viditelna snaha vytvorit hrdinu, ktery je prisny a lidsky. Politicke uvahy chybi. Cernobile sceny maji asi navodit pocit autenticnosti. Adam Jastraban hraje soka Kriegela Gustava Husaka presvedcive. Daniel Horibal slabeho Dubceka take. Smutne je, ze herec pred premierou ve strednim veku zemrel. ()
Divácky nijak přívětivé a převážně komorní dialogovka. Naštěstí velice dobře natočená a ještě lépe zahraná. Na téma hnusu roku 1968 jeden z těch lepších filmů a pro příznivce daného tématu rozhodně doporučuji. ()
Psal jsem to už u Dubčeka, ale zopakuji to i tady. Všichni ti muži Pražského jara se ve větší či menší míře podíleli na tom, aby tady ten svinský bolševický režim zapustil kořeny. Proto je mi proti srsti, že jsou Dubček a spol. stavěni na pidestal. Nikolaevovi budiž přičteno ke cti, že právě tohle ústy novinářky Hynské Kriegelovi vyčítá, ale i tak mi připadalo, že se to snaží bagatelizovat. Samotný film je víceméně o mluvících hlavách a dokázal bych si ho představit jako součást Českého století. Pokud jste viděli epizodu Musíme se dohodnout nebo Dubčeka, je tohle pro vás de facto ztráta času, protože o samotném Kriegelovi se vlastně nedozvíte vůbec nic, což je tak trochu škoda, protože zrovna tenhle člověk měl hodně dobrodružný život. Ale to by asi vyžadovalo trochu větší rozpočet. Další věcí, která mě nebetyčně štvala, bylo to, že všechny postavy mluví česky. Prakticky ve všech produkcích vládne už docela dlouho trend, že v zájmu autentičnosti mluví historické osobnosti svým vlastním jazykem. Je to o to větší škoda, že rodilí mluvčí byli k dispozici. Pokud se něco povedlo, tak to byla celková dramatizace moskevských jednání, ale šťastnou ruku měl Nikolaec především při castingu, který to celé částečně zachraňuje. Tomáš Töpfer je jako Kriegl výborný, Jastraban zvládl po Dubčekovi s prstem v nose i Husáka a Dano Heriban mě mile překvapil coby Dubček. Tohodle herce je velká škoda. Ale i přes výborné obsazení je výsledkem spíše průměrná podívaná a trochu se bojím Nikolaevova legionářského projektu. 50% ()
U mě filmová spokojenost, dostala jsem od tvůrců to, co jsem očekávala.. Dokument o panu Kriegelovi stavím samozřejmě výš, nicméně zpracování událostí roku 1968 se povedlo.. Potěšila mě účast pana Švehlíka, střihnul si roli Ludvíka Svobody na výbornou a moc ráda jsem ho viděla.. Celkově mi ten herecký ansámbl sednul a pravdou je, že jak mi ty roky přibývají, víc a víc dokážu porozumět tomu, co se tenkrát semlelo a celý náš národ zaledovalo... ()
Film bohužel není tak dobrý, jak jsem čekal. Obávám se (a zdejší komentáře tomu nasvědčují), že dnešní většinový divák vidící černobíle bude mít Kriegla za hrdinu a ostatní za padouchy. Jenže takto na dobu před 55 lety nelze nahlížet. I starší díla na toto téma jasně říkají, že nebýt Svobody, bůhví jak by to dopadlo a jaký by tu byl další vývoj. Kriegel se v r. 1968 zachoval svědomitě a málem za to zaplatil životem. Proto si rozhodně zaslouží, aby o něm byl natočen film. Nechápu ale, proč bylo vynecháno dalších ne méně důležitých 11 let jeho života. ()
Na základě marketingové kampaně (a jak můžete vidět na plakátu) by hlavním hrdinou dramatu měl být František Kriegel, uznávaný lékař a jeden z nejvyšších komunistických funkcionářů konce 60. let. Ve skutečnosti nemá Kriegelův příběh takový prostor, jedná se spíše o standardní převyprávění událostí ze srpna 1968 ve stylu „jak to asi tehdy bylo“. Tvůrci předpokládají alespoň základní orientaci v tehdejším dobovém kontextu, někdy pro mě tedy bylo náročnější orientovat se ve všech jménech. Chudší výprava připomíná spíše televizní projekt, hodně nepovedené jsou bohužel postsynchrony herců (film jsme neviděli v kině, ale na Voyu). O špatný film se nejedná, ale znovu připomínat si ho asi nebudu. ()
Takhle skvělé téma a takhle ho propálit. Zaměření se jen na 68 je dobře, ale tím to končí. Spousta míst byla víc než zvláštní a podle mě dost přitažená za vlasy. Člověk, který dobu nezná, si tak musí připadat zcela zmaten a podle mě nemůže dostat nějakou jasnou ucelenou představu o době. Nemluvě o těch velmi zvláštních "dobových" závěrech. Ale název filmu pochválím, ten se povedl. ()
V úvodu filmu je citát" Potomstvo nepochopí, proč jsem znovu museli žít v tak hluboké tmě, když už jednou nastalo světlo". Autorem je Sebastian Castellio - francouzský humanistický učenec, filozof a protestantský teolog. Detailněji a autentičtěji se postavou Františka Kriegela zaobírají dokumenty: Léčba dějin - průzkum odkazu Františka Kriegela ( 2013) a František Kriegel: Sám proti Moskvě (2023). ()
Úplně dokonalé to sice nebylo, ale vysokou kvalitu to mělo (včetně atmosféry). Rozhodně dobře byl napsaný scénář, což bývá kámen úrazu mnoha, či spíše většiny a nejen českých filmů. Z hlediska obsahu filmu a jednotlivých osob nemohu velebit Kriegela. Jeho hrdinství mě neoslovilo právě proto, že byl hlavně fanatik. Za všech okolností. Když mu Zuzana Kajnarová v roli reportérky klade dotazy na jeho minulost a připomíná, jak se na rozjezdu onoho zla se podílel, odpovídal jako klasický komunista. Tedy, že chtěl konat dobro...přitom prvorepublikoví komunisté zatraceně dobře věděli, co se v SSSR odehrává. Jenom jednodušší jedinci mohou tvrdit, že Kriegl si film zasloužil a jaký byl charakterní a hrdinný borec. Je nesmírně složité oddělit jeho působení ve Španělsku, Číně, na Kubě a především během února. Se stejnou mírou fanatismu společně s dalším hrdinou filmu Smrkovským organizovali únorový převrat a Kriegel se rozčiloval, jak málo mají milice střeliva. Během antisemitských čistek ho chránil jeho dobrý vztah s pozdějším prezidentem Novotným. Jeho čítankové chování a fráze o demokracii a státoprávních postupech mi zněly stejně falešně, jako celý osmašedesátý. Už odmala jsem ho chápal jako chybný a přitom bezskrupulózní kalkul lidí, kteří se drali k moci. A "demokracií" se začali ohánět pouze proto, aby se vymezili proti Novotnému a jeho "stalinismu". Přitom jejich odhad situace byl naprosto naivní a hloupý. Vadí mi bláboly o Mnichovu i salónní výklady o nutnosti být pevný a bojovat. Co mě nadchlo byla osoba obou Slováků - Husáka, (skrývajícího se na faře v Bratislavě) a samozřejmě Dubčeka. Ten u mně překvapivě vyvolal soucit a pochopení a překvapila mě míra jeho sebereflexe. Husákův vývoj byl také zajímavý. Ono vydírání Rusy za jeho poválečný návrh na připojení Slovenska jako šestnácté svazové republiky k SSSR je autentický a byl výsledkem střetávání tří koncepcí slovenské válečné politiky - směrů provorepublikového, nacionalistického a komunistického, přičemž v onom Husákově poojetí se měly spojit ty dva poslední. Nakonec to názorně předvedl po osmašedesátém, kdy oná "federalizácia" byl slovakizací celého tehdejšího Československa. Nedávno jsem kdesi četl, že z Husáka a Štrougala jako vládnoucího normalizačního tandemu v Moskvě nebyli nakonec moc nadšení. A jakkoliv nemám rád prezidenta Svobodu, jeho výtka vůči mužům osmašedesátého stran jejich naivity a okouzlení vlastní popularitou byla víc než oprávněná. V jeho osobě mě fascinovala ta zvláštní směs strachu a respektu vůči Rusům současně s až nezdravým obdivem vůči nim. Obě představitelky hlavních ženských hrdinek podaly velmi dobrý a přitom střízlivý výkon, to se ale vlastně dá říct až na zrovna ne vždy štastně vybraný vzhled o všech protagonistech. Vůči prostředí ani dobových reáliích nemám žádné připomínky. Nelíbilo se mi jenom pár drobností (pokus o zavraždění Kriegela kdesi ve vazbě), fakt, že Kriegel dožil v luxusním bytě a ne v takové pastoušce, jak se tady předvádí a už vůbec nebyl obětí cíleného atentátu, jak je ve filmu naznačováno. No a nakonec, i když ne v poslední řadě - Brežněv byl zahraný dobře, ale na jeho obočí neměli tolik šetřit. Mimochodem, pokud se tady objeví nějaký placený ruský provokatér nebo propagandista, který bude tvrdit, že Brežněv byl Ukrajinec stejně jako většina onoho politbyra (takže za okupaci mohou Ukrajinci, zatímco Rusáci jsou v tom úplně, ale úplně nevinně) zopakuji po sto padesáté - Brežněv byl Rus, jehož rodina (oba rodiče byli Rusové) se na Ukrajinu přestěhovala. Patřil tedy k těm miliónům ruských "kolonistů", kteří měli ve všech vrstvách obyvatelstva upevňovat ruskou nadvládu a to už od carských dob. Stejné je to dneska v Pobaltí, pětinu obyvatel Kazachstánu tvoří rovněž Rusové. Ukrajinec byl třeba Podgornyj (který se tam mihne), ale největším a nejzapřísáhlejším nepřítelem pražského jara (na základě zkušeností s Maďary v šestapadesátém) byl Andropov, mj. Rus (židovského původu) z Leningradu. Myslím, že každý soudný člověk si tohle dokáže najít a pochopí to. Zmínka o tom, jak velkými nepřáteli pražského jara byli východoněmečtí soudruzi a polský Gomulka je v kontextu filmu nepodstatná, stejně jako skutečnost, že největším obhájcem pražského jara byl naopak Kádár. Chce-li někdo hodnotit morální postoje a vývoj jednotlivých osob, připomněl bych jistého Václava Havla, který přes tu kupu řečí o morálce dal všem těm nejhorším komunistickým kreaturám generální pardon (lednová abolice), jen když se jejich prostřednitvím prodral na Hrad. A bylo jedno, jestli se jednalo o odporného Bilaka nebo třeba onu estébáckou mlátičku, týrající Kriegelova manželku... () (méně) (více)