Režie:
Petr ZelenkaScénář:
Petr ZelenkaKamera:
Alexander ŠurkalaHudba:
Matouš HejlHrají:
Martin Myšička, Marek Taclík, Jana Plodková, Jitka Schneiderová, Tomáš Bambušek, Vladimír Škultéty, Stanislas Pierret, Marcial Di Fonzo Bo, Jiří Rendl (více)Obsahy(1)
Sir „P", devadesátiletý papoušek šedý, který kdysi patřil Edouardu Daladierovi, se na pozvání ředitele Francouzského kulturního institutu ocitne v roce 2008 v Praze jako živá relikvie z dob Mnichovské dohody. Sir „P" po Daladierovi jeho hlasem dodnes opakuje některé důležité věty a prohlášení. Papouška za dramatických okolností unese český novinář Pavel a na základě papouškových kontroverzních citací Daladiera rozpoutává mezinárodní politický skandál. (Falcon)
(více)Recenze (496)
Způsob vyprávění kolem přesahu závažné události z historie do dnešních dob a navrstvování dalších příhod a dějových linek na sebe spolu s absurdním humorem je velice podobný jako v Zelenkově prvotině Knoflíkáři. Ale zde, musím říct, mi to přišlo až nepřehlédně překombinované a v jistých momentech svým "humorem" hodně na hraně (rádoby vtipná vulgární hádka manželů v autě nebo narážka na Helenu Vondráčkovou v souvislosti s bulvárem a prorokováním rakoviny). Dvě hvězdičky většinou dávám buď uznávaným filmům, které mě neoslovily nebo podprůměrným tuctovým filmům, které nemuseli vzniknout a ničím nevyčnívají z řady. Tohle vyčnívá snad ze všeho doposud natočeného a to v několika směrech. Oozoruhodných momentů tu bylo dle mého názoru několik, kromě závěrečného vypointování s myšlenkou existenci nezvratných a přece nepravdivých mýtů i třeba alternativní výklady Mnichovské dohody 1938. Ano, na první pohled je takový snímek lehce zavrhnout, nicméně nečekaný přínos se dostavil i přesto, že mi film jako celek příliš nesedl. Raději bych se ani neměl přiznávat k tomu, že jsem si celý zmatený během filmu vyhledával informace o tom, zda kauzy s papouškem nebo úmrtí francouzského herce v Čechách byly pravdivé. V tomto směru je potřeba originální způsob vyprávění v souladu s jedním z tématů (mystifikace) vyzdivhnout. (55%) (Filmová výzva 2018 - troufalka) ()
Petr Zelenka prostě přistupuje k filmařině i k náhledu na české dějiny jinak, než drtivá většina jeho kolegů. A má k ruce schopný štáb (o hercích nemluvě) a dokáže zviditelnit lidi všeobecně méně známé (zde historik Jan Tesař). Hravé a provokativní, důkaz, že mozek a zábava můžou jít ruku v ruce. Klidně bych si dokázal představit tento snímek jako "dvojdílný", regulérní příběh o Daladierově papouškovi, který by nebyl utnut a pak film o filmu poněkud delší. Ale jasný, snímek funguje hlavně jako metafora, jak si tady u nás dokážeme věci často posrat. ()
Mrzí mě, že mi tento film tenkrát unikl v kině. V Mladé Boleslavi totiž nevysílal snad ani celý týden a už ho zaměnili za nějakou buď kreslenou ždímačku peněz a nebo americkej superhrdinskej film, kterých je nekonečnej mrak…ale pořádnej českej film, abych v kině pohledal. No a Ztraceni v Mnichově přesně takovým filmem jsou. Zelenka vyzrál nad divákem a vysloveně si s ním hraje od začátku do konce. To, co hodinu sledujete jako film, se v další hodině promění jako film o filmu. Do toho sledujete souvislosti a celé Vám to začne sepínat až ke konci filmu. K tomu všemu je to opravdu hodně vtipné a zábavné. Stejně tak herci jsou parádní – Myšička, Bambušek nebo Plodková. No a podstatná myšlenka Mnichova a odvážná teze, že Mnichovská dohoda nám vlastně pomohla, stačí k tomu, aby i historií podložený divák, byl nadšený. Na pět hvězd to za onu absolutní neobvyklost není. I tak je to ale jeden z nejzajímavějších českých filmů, co jsem viděl. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $115,922▐ už ukážka mi prišla dosť mimo ako nakoniec aj táto neskonalá filmová podivnosť /20%/ ()
Film o tom, proč něco nejde, který tematizuje, že nám to vlastně nejlíp jde, když děláme, že nám to nejde a je při tom tak dokonale alibistický a vyumělkovaný, že připomíná toho papouška, který prostě jenom opakuje to, co mu druzí řeknou. Potenciálně zajímavý koncept zazděný nedůsledností. Zatímco Rok ďábla byl docela zajímavý "mocument", druhá polovina Ztraceni v Mnichově působí jako hodně kulhavá obhajoba toho, proč ta první nedává smysl. A vzhledem k tomu, že Zelenka si tu klidně střídá dokumentárně působící záběry s čistě filmovým záběrováním a kontinuálně plonkovým muzakem, je výsledek obhajoby stejně řídký jako hraná část. Meta-chcípáctví devadesátých let. Mentální ghetto věčné revize národního stereotypu, který s láskou potvrzuje sám sebe a právě proto přežívá, i když ho někdo zdánlivě paroduje. Long overdue and still boring as fuck. Obraťme list. ()
Historie je iluze, film coby médium je iluze...dokonce i život sám je iluze. Petr Zelenka je naprostý originál a tak dál umanutě rozvíjí svou ryze postmoderní řadu mystifikačních snímků, tentokráte nejoriginálnějším filmem o filmu, který jsem kdy viděl. Příběh zprvu vypadající jako průměrná crazy komedie, která se posléze změní v historizující polemiku na základě knihy Jana Tesaře Mnichovský komplex (mimochodem to je snad jediná proprieta, která v tomhle filmu je skutečná a není mystifikací), aby nám Zelenka posléze demonstroval iluzivnost klamu filmového média a přeneseně mediálního světa, z čehož se nakonec povedenými analogiemi umné konstrukce scénáře a historických událostí vyloupne cosi zásadního o české národní povaze a možnost hlubší sebereflexe. Jedno je ale jasné - cesta do Evropy vede skrze autorské filmy. ()
Hravé, trefné i potřebné vyhánění historických kostlivců ze skříní prostřednictvím (ne)koprodukční mystifikační České noci. ()
„TENTO HISTORICKÝ KONFLIKT SE NEGATIVNĚ PROJEVIL I NA OBLIBĚ FRANCOUZSKÝCH UZENIN…“ /// Mystifikátor Zelenka a jeho „novej“ pohled na nejtěžší období českýho národa. Když si myslím, že celej film bude vo ptákovi v Myšičkově ruce, přichází zklamání v podobě „filmu o filmu“, s tím (jakýmsi) přesahem. Jakože komedie. Já se kurva potom fakt už nesmál. Mnichovská Blairská čarodějnice, která mýtu o parádním filmu se podobá. Naštěstí nejsu blbej, takže už vím, jak je to doopravdy – s vobjema! Nechcu bejt hnidopich, ale – zlatej Wilsonov (ty vole, to je strašlivý srovnání, ale nemůžu si pomoct!). Nebo spíš – některý záhady by prostě měly zůstat utajený! (myslím hlavně tu vo parádním filmu…) /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Ještě jsem nevyzkoušel metodu přibližování. 2.) Mý druhý jméno je „konspirační teoretik“. /// PŘÍBĚH ** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
„Jsou to prosté ko*oti.“ Viete čo, nehnevajte sa, ale dám len 60%. Myslel som, že dám 80, ale nebolo by to z mojej strany úprimné. Dosť WTF pôsobí fakt, že ide ako keby o dva filmy v jednom (pred pozretím filmu som to nevedel), pričom ten prvý je skôr priemerný a neobsahuje nič vyložene skvelé a ten druhý je síce podstatne lepší, zábavnejší, výstižnejší, vtipnejší a smutnejší, ale obsahuje pár hluchých miest a proste s prvou polkou moc dobre nedrží pokope. Šikovne napísaná mystifikácia a sympatický štáb, ale radšej by som si pozrel kompletný celovečerák o nakrúcaní filmu a nie takýto zvláštny, možno až príliš svojský hybrid. Takže hoci sú celkové dojmy zo snímky pozitívne, malo to na môj vkus priveľa rušivých elementov. Oceňujem ale prepracovanosť detailov, čo vzhľadom na originálny scenár muselo byť náročné (napríklad s pani manželkou sme si scénu, v ktorej Žako v aute zaútočí na hrdinovu manželku, pozreli ešte raz po prevalení „zvratu“ a až vtedy sme si všimli, že nejde o reálneho papagája). ()
// "Hitler je super." 9/10 ()
"Oni si na výročí Mnichova přitáhnou vypelichanýho frajera, kterej říká, že Hitler je kámoš." Film o Daladierově ukecaném papouškovi mě hodně bavil a proto jsem mírně rozladěn, že po něm následoval přibližně dvakrát tak dlouhý fiktivní film o filmu. Ten si sice skvěle pohrával s myšlenkou falešných produkcí, grantů, zahraničních filmových hvězd a alternativního pohledu na historii, ale to jsem prostě nechtěl vidět. Takže poděkujme Francouzům za to, jak nám šli v Mnichově na ruku a nechme to být. ()
Velmi milé překvapení, že tak ambiciózní film se nerozpadl pod rukama. Místy je to trochu polopatické,třeba když se zastaví děj, aby postavy vysvětlily, jak že to bylo s Mnichovem, ale k celkové rétorice Zelenky mi to pasuje. Touha nabídnout plnohodnotnou revizi dějinné události, která je až moc braná jako hotová záležitost s jasným výkladem, řečená skrz funkční příběh... Vlastně nemůžu uvěřit, že to vyšlo jen s dílčími výhradami k pár zkratkám a místům, kdy je okatost až moc okatá. ()
Poslední francouzský film, který jsi viděl, byla Americká noc. Aka návod jak správně užívat antidepresiva a podávat granty u Evropské unie. Skvělá zábava, díky za ni. Česko, takhle se točí komedie! ()
S osobitými filmy Petra Zelenky to mám na střídačku. Některé mě nadchly, jiné vyvolaly jen průměrný dojem, obecně ale nemám problém Zelenkovi přiznat status filmaře, který patří k tomu nejzajímavějšímu, s čím naše neduživá filmová scéna momentálně disponuje. Ještě nikdy jsem si jeho jméno nemusel spojovat s nějakým výrazným zklamáním. O zklamání vlastně nemůžu mluvit ani teď. Filmu jsem na základě paradoxně nadšených ohlasů nevěřil a jen jsem si potvrdil, že mě instinkt nezklamal. Zelenka mi naservíroval dva filmy v jednom, míjím se přitom s oběma a konstatuji, že dohromady spolu neladí už vůbec. Autor sice vychází z myšlenek historika Jana Tesaře, jeho názory si ale vykládá po svém.. Zelenkova mystifikace mě tentokrát nebavila, cítil jsem z ní podobnou sebestřednost, jakou v posledních dvou dekádách vnímám u dadaistických vystoupení divadla Sklep. Také oni si vystačí s tím, že baví sami sebe a svůj fanklub. Celkový dojem: 35 %. ()
„No né, tak pro mě je lepší papoušek než devadesátiletej herec s rakovinou prostaty.“ Film má 2 roviny. V té jedné jde o Mnichov samotný. Drze si myslím, že mám o něm načteno dost na to, abych mohl demytizační pohled Tesařův (a tedy i tvůrců) označit za min. problematický. Nutno však dodat, že film je podle mě třeba brát hlavně s nadhledem (jediný problém, který tak s dílem mám, není v tom, co říká, ale jak to pak uchopí diváctvo). Co se týče druhé roviny, tedy zpracování, zuřivě tleskám, snímek totiž excelentně: mystifikuje, provokuje a dráždí, naráží na kinematografii a celý filmový průmysl, prolíná téma v obou liniích, odkrývá proces natáčení, nutí publikum k ostražitosti (jazyky, pevnost atd.), působí absurdně, ale nikoliv nesmyslně, rozesmává a mrazí zároveň, a v neposlední řadě si pohrává s předsudky i diváckým očekáváním. Bavil jsem se moc, a tak i přes tu výše zmíněnou „kaňku“ hodnotím slabším plným počtem. „Vy neznáte Čechy? Jsou přesvědčení, že jim všichni škodí. Víte, co o nich řekl Heydrich?“ - „Mí Pražané mi rozumějí?“ ()
V mnoha ohledech musím souhlasit s Radkem 99. Úroveň zpracování MNICHOVA je v českých poměrech jistě nadprůměrná a základní nápad o spojitých nádobách natáčení filmu ve filmu je nesporně dobře zvládnutý. Co drhne, až pláče, je však historický exkurz provázený nemístnými urážkami našeho národa. Shrneme-li meritum historizujících postřehů, o něž se Petr Zelenka snaží obohatit naše dosavadní vědomosti o Mnichovu, neubráníme se žasnoucímu údivu. Mnichovský komplex je záležitostí nikoliv r. 1938, ale věcí poválečnou. Když na podzim 1939 Beneš, vůdce druhého odboje, obnovil boj s nacisty, těšil se celonárodní úctě a obdivu (podle sociologických průzkumů z let třetí republiky jeho popularita oscilovala mezi 80-85% preferencí). Myšlenka, že Francouzi byli dotčeni tím, že na Paříž útočily československé tanky, protože zločinní Češi pokračovali v jejich výrobě i po září 1938 (kupodivu i po březnu 1939), je zralá do duchovního kovošrotu. Stejně tak jako idea, že v květnu 1938 si Beneš u čerstvého premiéra objednal scénář mnichovské popravy československé demokracie nebo že poslední měsíce prvorepublikové demokracie byly nedemokratické (parlament nahrazovala jiná fóra, což bylo dáno stupňující se dramatičností situace na v létě a na podzim 1938). Tento kvazipostup, který ze všeho nejvíce připomíná objev horečky omladnic u mužů v Klapkově románu TŘI MUŽI VE ČLUNU, zbytečně znehodnocuje projekt, který by jinak patřil k nepočetným ozdobám polistopadové historie českého hraného filmu. ()
Když je natáčení filmu něco jako válka! ()
O level lepší Polski film, tentokrát ve variantě s frančinou, Mnichovem a moc krásnou Pragensií. Osobně sice nepovažuju za nutné, aby podobné filmy vznikaly, jejich zhodnocení bych ponechala příští generaci, ale chápu, že pokud se zamilujete do Americké noci, musíte jednat. #kinobus ()
Zelenka ve staré dobré mystifikační formě. Tedy vlastně tak, jak ho mám nejradši. Absurdní humor funguje na jedničku, třeskutě vtipné situace se skvěle střídají s vážnějšími momentkami a ta hra s divákem, kdy nám tvůrci postupně vysvětlují všechny ty filmové errory z první půlky, je na české poměry opravdu parádní. Jen ten přesah v podobě Mnichovské dohody podle mě nefunguje tolik, jak by si asi Zelenka přál a i přes své evidentní poselství je sem naroubováno trochu násilně. I přesto se ale jedná o jeden z komediálně nejnabušenějších a nejoriginálnějších českých kousků posledních let. ()
Totální mindfuck ()
Reklama