Obsahy(1)
Statkář Dražický dostane od souseda Richarda Bora starou knihu, která ho zavede do tajemné Černé věže. Muž v ní nalezne alchymistickou laboratoř a mrtvolu neznámého muže. Ten má u sebe pergamen s návodem, podle kterého jej lze oživit. Dražický tak učiní a zjistí, že oživlý alchymista je jeho dávným předkem Ješkem Dražickým, který pracoval u dvora císaře Rudolfa II. Vítězství nad smrtí však přinese nečekané komplikace: probuzený návštěvník z dávných dob se totiž zamiluje do Dražického manželky Dagmar a chce ji získat pro sebe. O tu ostatně usiluje i soused Richard Bor... (Česká televize)
(více)Recenze (58)
Čím více se po roce 1918 rozrůstala domácí výroba filmů a čím větší se zdály být nároky diváků, kteří měli přirozenou možnost srovnávat domácí filmy se zahraniční konkurencí, tím více vyvstávala nutnost vybudovat vlastní, moderně vybavená studia. A protože různé prozatímní prostory těmto oprávněným zvýšeným nárokům přestávaly definitivně vyhovovat, vypravovali se čeští filmaři velice často za hranice, kde mohli natáčet i velké interiérové scény. Jejich cílem byly především berlínské ateliéry Am Zoo a Jofa v Johannistalu, stejně jako vídeňské studio Dreamland, už proto, že finanční náklady těchto ateliérů byly zvláště výhodné v době inflace, kdy se při výhodném směnném kurzu mohlo v Německu a Rakousku platit tamní znehodnocenou měnou. Zkušenosti získané z těchto opakovaných pracovních zájezdů do blízké ciziny přišly pak záhy vhod pro vybudování moderních ateliérů společnosti AB na Vinohradech, kdy nevyhnutelná nutnost natáčet v zahraničí rázem odpadla. Kolárův takřka hororový příběh, využívající k působivému efektu i tajemný návrat do rudolfinské doby, je jedním z nejvýraznějších a zároveň nejvyspělejších odkazů výše zmíněné filmové praxe, kdy zkušenosti získané v zahraničních ateliérech vytvářely nenahraditelný fond pro výrobu ryze českých témat, ovlivněných ale v dobrém slova smyslu světovými parametry. Nebývale kvalitní je výběr a vedení hereckého ansámblu, a to jak v případě Karla Lamače a Theodora Pištěka, tak u Anny Ondrákové, film od filmu krásnější a umělecky výraznější. Je tedy nanejvýše tragické, vydal-li se český němý film v následujících letech zcela jiným směrem, nevyužívajíc nic z toho, co tehdy pionýři v čele s Kolárem vytěžili svými pravidelnými návštěvami v zahraničních ateliérech. ( -Ponrepo 4/11/13- ) ()
Rychle, Jene, dej mi trochu životodárné šťávy... ()
V restaurované verzi, která doplňuje původně chybějící scény a dává jim konečně to správné chronologické pořadí, se Příchozí z temnot ukazuje jako jeden z narativně nejkomplexnějších českých filmů své doby. Máme tu hned dvě postavy, ke kterým se vážou flashbacky z různých časů, kdy samozřejmě ty Lamačovy jsou mnohem delší a důležitější, ale vždy přehledně odvyprávěné (např. opakované navracení se k vypravěči, které diváka udržuje v orientaci a rytmizuje delší pasáže). Film navíc flashbacky moc pěkně stylizuje do samostatných a dobře rozpoznatelných dílčích celků (sad, rudolfínská Praha...), které se už jen svým pojetím a prostředím liší od té primární dějové linie. K tomu se nakonec ještě připojuje odvážná práce s ambivalentním vyzněním příběhu (sen/realita), která mimochodem předčí i některé novější, interpretačně jednoznačnější pokusy na toto téma (Langova unylá Žena za výlohou...). Lamačův vklad je tady holt znát. Jakožto pilný student formálních norem tehdejší americké kinematografie s největší pravděpodobností vnesl do Kolárova filmu pořádek, který z něj, spolu s nechtěně zábavnými momenty (queer čtení apod.), dělá výrazně nadprůměrný počin. Tím spíš, pokud film vidíte s živým doprovodem od skupiny Neuvěřitelno, který perfektně zohledňuje všechny jeho drobné nuance. ()
Úplný závěr mě sice nijak zvlášť neoslnil, ale to, co mu předcházelo, bylo super. Tajemný příběh, postupné odhalování záhady a toho, kdo v ní vlastně hraje jakou roli, skoky z přítomnosti do minulosti... Všechno velmi pěkně vymyšlené a přehledně podané._____P.S. Za vydání DVD by se ale měl Národní filmový archiv stydět, protože film měl sice vcelku velkou propagaci, nebyl levný, vznikl pro něj nový hudební doprovod (moje oblíbené Nekonečno)... A DVD je nakonec zfušované, jelikož zvuk se o pár vteřin pozdí za obrazem a je to poznat. Amatérština. ()
Téda, v roce 1921 jsme byli díky Karlu Lamačovi a Janu S. Kolárovi docela světový. Otrávené světlo je akční kriminálka, co baví i dnes a Přichozí z temnot je zase ponuré hororové fantasy, snad lepší než Nosferatu. A to šly tyto dva československé filmy do kin týden po sobě. První třetina Příchozího z temnot je dechberoucí a při průzkumu po zazdění jsem se reálně bál, to byla skvělá scéna. Další průběh už je maličko překombinovaný, je to už potom taková oddechovější záležitost, s poměrně vtipným koncem, který by dnes už byl asi klišé, ale tehdy možná ještě ne. ()
Sice to nebylo tak silné jako Faust nebo Vozka smrti, ale pro mě nevšední zážitek i díky předchozímu dokumentu Arzenál - Příchozí z temnot. ()
jeden z nejzajímavějších zážitků, který mi český film nabídl, jako jeden z nemnoha němých filmů Československa jest dobře sehnatelný. ()
Mrzí mě, že vůbec nebyl využit potenciál, který nabízel výskyt dokonce dvou záporáků. Chtělo by to remake :-) ()
Nesmírně zajímavý filmový počin, který (nejen) ze studijních důvodů určitě stojí za vidění. I když dnešní člověk na to samozřejmě kouká úplně jinýma očima než tehdejší diváci - na dnešní dobu je ten film samozřejmě tak trochu bezděčně směšný, roztomile pitomoučký a všechno, jenom ne napínavý (nebo nedejbože strašidelný), ale právě v tom je jeho kouzlo, v té jeho brakové estetice a velkých ambicích, na které tento výjimečný provorepublikový film aspiroval. Je to závan starých filmových časů, který má své nepopiratelné kouzlo a svérázné kvality - už samotná skutečnost, že ho stálo za to někomu restaurovat, aby bavil i současníky, o něčem vypovídá, a je to rozhodně záslužný počin. V kombinaci s živým hudebním doprovodem (s nímž jsem měl možnost film vidět) se jedná o výjimečný zážitek, který mohu každého správnému filmovému fandovi jen a jen doporučit - byl jsem z toho nadšený a hned si mě tento typ zážitkové projekce získal. Koukat na němý film s živou hudbou má podle mě velký potenciál a cítím, že se z toho stává silný trend, který se mi hodně líbí. ()
Příběh je sice naivní, ale kdo jiný v němém filmu propracoval ve své podstatě cestování časem? Herectví je velice afektované, obzvláště Any Ondrákovà je už za hranicí snesitelnosti, ale jako celek to vůbec nevyznívá špatně. Příběh drží pohromadě, mà spád, styl i napětí. Jednà se o mimořádný průkopnickÿ počin v československé kinematografii. ()
Keďže ústredným prvkom príbehu je elixír života, čiže fiktívny vedecký vynález, je Příchozí z temnot v prvom rade science fiction. Spracovanie je skôr goticko romantické, čiastočne aj expresívne. Sledujeme dve príbehové roviny, jednu rámcovú z prítomnosti, a aby sme pochopili súvislosti a históriu, tak ďalšiu z minulosti. Záver je zbytočne urýchlený, ale je dosť možné, že v pôvodnej dlhšej verzii bol spracovaný umnejšie. Oboch mužov som si vizuálne trochu mýlil a dosť ťažko sa mi čítali medzititulky vo forme listov. ()
Brakové fantastické horory příliš nemusím a pokud mne prakticky ničím po obsahové ani umělecké stránce neosloví, může mi být při jejich vnímání celku jedno, zda jde o kultovní film či dokonce přelomové dílo. Přehnané maskování a monstrózní líčení zúčastněných (zvláště Lamač), přehnaně afektovaní herci (zvláště Ondráková), tuctová braková zápletka... a teprve až na dně výčtu všech aspektů zajímavý fakt, že se jedná snad o vůbec první celovečerní žánrovku v domácí tvorbě. Film jsem zhlédl především z důvodu doplnit si přehled v historii čs. kinematografie. Jednou a dost. 40% (# Challenge Tour – 52 roků filmu za 52 týdnů) ()
Byl jsem mezi prvními, kteří film po více než 60-ti letech viděli ve správné původní chronologii. Chyba ve sledu pásů celuloidu byla napravena a všechna hodnocení s datem starším než 1.7.2013 jsou tak trochu mimo mísu. Dnes je tento fantastický horor samozřejmě spíše úsměvným zážitkem, ale ve své době patřil k nejambicióznějším českým filmům vůbec. Minimálně jedna hvězdička patří živému hudebnímu doprovodu, který filmový zážitek výborně doplnil. ()
Film, který je svou kvalitou a zpracováním srovnatelný s o dva roky starším Stavitelem chrámu. V Příchozím z temnot je sice poněkud zvučnější obsazení, ale ve výsledku jde o průměrné mysteriózní drama okořeněné fantasy. Nejvíce mě asi zaujaly použité interiéry a výbuch laboratoře. ()
Velké zklamání. Čekal jsem tajuplnou mysteriózní zábavu, dostal jsem film, který snad musel působit zastarale i v době svého vzniku. Vůbec nemluvím o atmosféře, o napětí, po tom tam nebylo ani potuchy - ale zcela diletantská práce s kamerou a nesmyslné střihy zničily jakýkoli lepší dojem. Přitom to mohl být dobrý film: jednak touhou šílející "muž z temnot", jednak podobnou motivací veden soused Bor... dva padouši a kde nic, tu nic, potenciál velkej, naplnění minimální. A negativní korunu tomu nasadilo obsazení Anny Ondrákové. Místo femme fatale, jež ničila muže i napříč staletími, postavit před kameru buchtu z pekárny, to je kumšt. Být u toho veselejší hudba, mohla to být aspoň groteska. ()
Já nějak nevím. Jasně, hrají v tom naše první kinematografické hvězdy a Fanny, ale přece jen... Některé scény jsem nepobral, přišly mi divné střihy i skoky v ději (ano, já vím, chybějící scény, ale i tak, vadilo mi to i u scén zachovaných), kompozici kamery se kluci ještě učili, a také z přírody a hradů se dalo vytřískat daleko víc. Jednu chvíli prchá chlápek pěšmo, druhou na koni, a pak zas pěšky, aby vlezl nakonec na lodičku... Mám z toho zmatený dojem a i ta výprava a kostýmy mi přišly přehnané. Jako jó, je to klasika, ale zas nebudu pětihvězdičkovat jen z oucty. --- EDIT PO ZHLÉDNUTÍ DVD: Líbí se mi romantická výprava a exteriéry. Jinak to přehnané herectví pomocí velkých gest je dnes skutečně směšné a příběh, i když zde konečně poskládán, mi stále nijak zajímavý nepřijde - v ničem se nejde do hloubky a hlavním problémem místo alchymie a lektvarů je, že tři chlapi milují jednu babu a ta je z toho na nervy. A ten Bor tam chodí, jak ho napadne, a přitom tam nemá pro děj podstatnou linku, než aby přinesl knihu, miloval a pronášel řeči o tom, že jim to kdysi patřilo. ()
Mysteriózny snímok, za ktorý by sa nehanbila ani americká či nemecká produkcia tých čias. Okúzľujúca teatrálnosť hercov, temné prostredie, exteriéry z Karlštejna, Šternberku a Okoři a slušne vyrozprávaný príbeh. ()
Československý němý klenot jsem sice neviděl v originální celé verzi, ale to nevadí, protože ta restaurovaná a správně chronologicky upravená byla i tak dobrá. V některých chvílích sice obraz trochu zlobil, ale prožitek mi to nezkazilo. Příběh o staré knize, Černé věži a elixíru života, alchymii a lásce v mé sbírce zaujal čestné místo a určitě jsem jej neviděl naposledy. Theodor Pištěk podal skvělý výkon a Jan Stanislav Kolár odvedl bravurní práci i díky svým poznatkům ze zahraničních návštěv. Škoda, že se nenašlo víc takových. ()
Temně romantický mysteriózní příběh s výrazným horrorovým oparem, který působivě zúročuje kouzlo černobílého němého filmu. je prostě radost na to koukat, byť se film zachoval v ne příliš kvalitní verzi. ()
Velice dobré - a takhle to vypadalo, když se Češi vydali točit do Němec a přivezli si to domů :) Dodnes jeden z mých nejsilnějších zážitků z českých 20. let, kterému konkurují nejsilněji vlastně jen Plameny života. Oba filmy jsou totiž v dobrém poučeni z prací našich západních sousedů. Vladimír Majer jest velice dobrým zlounem a duo Ondra-Lamač nemá šanci zklamat. Probuzený rudolfinský Karel a jeho setkávání s moderními výdobytky je působivé, stejně jako tehdy ještě hodně distingovaná Anny v tolika výborných kostýmech. Ideální film na doporučení začátečníkům s tímto filmových odvětvím. ___ K nové verzi jenom tolik, že je samozřejmě pěkné mít dalších 17 minut projekce a správně seřazené díly, ale tleskat NFA v roce 2013 za to, že si tam konečně po roce 2000 přečetli původní scénář? To by mělo být přece samozřejmostí. Výsledná nová kopie je působivá, ale hodinová verze známá celé generace předtím není tak zásadně jiná. Kvalita hereckých výkonů se nemění, stejně tak výprava a zajímavý příběh - ani těmi přehozenými díly - nezměnil atmosféru ani pointu. Těch nových 17 minut se totiž především nastřádalo tím, že kopie přepsaná pro cyklus 100 českých filmů k 100. výročí kinematografie (v roce 1998) v délce 60 minut měla klasické neduhy televizního uvádění němých filmů - špatnou rychlost (scény jsou příliš trhané a rychlé), přeexponovanost (extrémní kontrast černé a bílé, téměř neznatelné tóny šedé), špatný ořez (hlavy herců mizejí ze záběru, ačkoli původní rámování samozřejmě s ničím takovým nepracovalo), mezititulky často postrádají začátky a konce vět (pokud je text delší) atd. Vlivem tohoto pak zanikali i zcela originální kompozice záběrů, místo originálního trojúhelníkového rámování v jedné scéně vidíme například jen jakýs nepravidelný tvar. Valná většina těchto neduhů by byla řešitelná kvalitním přepisem ještě před "zcela revolučním objevením správné chronologie scén", ale pokud mám něco ocenit na kopii nové, tak to jsou kompletní nové titulky a mezititulky. Nejde jen o původní grafiku zpracování, kdy je kladen důraz na odlišnost textu vyprávění děje (s grafikou, jejíž součástí je název výrobny Rex-Filmu), dialogů a textů z různých vzkazů nebo dopisů, ale tu a tam je změnen i jejich sloh, který více odpovídá roku 1921. Mrzí mě nicméně naprostá rezignace na virážování nebo tónování, protože přes objev původních Kolárových poznámek ve scénáři, nedošlo se k žádné shodné odpovědi na otázku, jak dnes jeho poznámky interpretovat a realizovat v praxi. Což je z dnešního pohledu extra šílené, protože Kolár bývalému ČSFÚ byl k dispozici až do své smrti. A samozřejmě této snaze o co nejmenší ahistoričnost (než aby některé scény zahalili do špatného tónu žluté nebo modré, nechají raději film černobílý) zcela kontrastuje ponechání v ději solitérního titulku "konec 5. dílu", přičemž celá struktura začátků a konců dílů v celém filmu jinak chybí. A to nemluvím o zcela nové hudbě, která společně s zvukovými efekty samozřejmě funguje jen na vlně dnešního vnímání a s dobovými trendy nemá nic společného. Těžko si v tomto filmu představit Josefa Švába-Malostranského, jak nastupuje na scénu za doprovodu luskání prsty v rytmu westernových hudebních klišé. Případně vymezení všech scén s Anny Ondrákovou na půdorysu lyrické melodie, protože kdykoli je na scéně žena, jistě to bude romantické. () (méně) (více)