Režie:
Xavier GensKamera:
Daniel AranyóHrají:
Aura Garrido, David Oakes, Ray Stevenson, John Benfield, Iván González, Ben Temple, Alejandro Rod, Víctor Reyes, Julien BlaschkeObsahy(2)
Po dlouhé plavbě přichází mladý meteorolog Friend (David Oakes) na ztracený ostrov v oceánu, aby na meteorologickém stanovišti strávil roční stáž. Na ostrově je pouze vrátný majáku Gruner (Ray Stevenson). Friend si rychle uvědomí, že Gruner něco tají a ostrov se zdá být neobyvatelný jen na první pohled... (LIVINGDEAD)
Recenze (87)
„Pri boji s monštrami si daj pozor, aby si sa sám nestal monštrom.“ Dobré a pôsobivé. Cítiť z toho H.P. Lovecrafta a Pád do tmy. Ale zároveň dosť dlhé, vinou čoho sa od istého času dostaví stagnácia. Deň dialógy a prechádzky po ostrove, noc strieľačka, síce parádne nakrútená a krvavá, hoci nie zbytočne a nechutne explicitná (ale áno, drsná). No ale takto sa to opakuje... a opakuje... a opakuje... a potom je koniec. Hoci je to zručne nakrútené, je to proste tak trocha nuda. Postavy sú fajn, herci David Oakes, Ray Stevenson a Aura Garrido tomu veľa dávajú. No len na povrch. V hĺbke sú ich postavy také, čo ja viem, nijaké. Motív „láskavej čosi-ako-zoofílie“ nie je od veci. Dodáva materiálu zaujímavú príchuť. Pochmúrna ostrovná výprava s burácajúcim oceánom, skalnatým pobrežím a majákom, je skvelá. Určite by sa síce našiel kameraman, ktorý by z nej dokázal sekať zábery, ktoré by ste si chceli zarámovať a to Daniel Aranyó tak úplne nerobí (nevie robiť?). No i tak odviedol dobrú robotu. Sklamalo ma, že parádna partia námorníkov, ktorí robia hrdinovi spoločnosť z úvodu, sa neskôr z deja úplne vytratí. Na druhej strane je to tak možno lepšie, lebo ak by sa nevytratila, stala by sa z toho vyvražďovačka a to už sme videli stokrát. Som každopádne rád, že Xavier Gens i po tomto záreze zostáva hororovým režisérom, ktorého ďalšie filmy ma zaujímajú a lákajú. A to paradoxne napriek tomu, že okrem The Divide ma nebavili (Hranice smrti, Crucifixion). Myslím si ale, že má v krvi remeslo a ak v budúcnosti vylepší nejaké veci na svojich filmoch, mohol by sa stať veľmi významným žánrovým tvorcom. A možno nielen žánrovým. Kniha Alberta Sánchez Piňola z roku 2002 je na tom podobne (skvelé prostredie, atmosféra a postavy verzus monotónny dej). ()
Cold Skin dokazuje, že být filmařsky šikovným řezníkem není to samé jako být všeobecně šikovným režisérem. Respektive režisérem, schopným komplexně odvyprávět například příběh s citlivým rozvojem setkání dvou živočišních druhů. Cold Skin je nefunkční kočkopes, který Xavier Gens postupně přelaďuje ze survival hororu do fantasy pohádky se srdcem. Ale již v polovině filmu v něm něco přestává být v pořádku a výsledek pak vzbuzuje jenom trpký úsměv. Přitom námětovo a prostředím drsného sopečného probřeží měl potenciál a vzhledem k budgetu / možnostem nasazení by mu šlo odpustit i průměrné digitální provedení. ()
Krásná příroda, drsný ostrov, meteroolog a hnusný správce majáku. A dookola zrůdy ala film Pád do tmy, jen trošku milejší :-) ()
Ani neviem, či sa to dá nejako chváliť alebo kritizovať. Ale asi skôr to druhé. Xavier Gens upadá. Páčilo sa mi to síce o niečo viac ako ten predchádzajúci pobožný blábol, ale na jeho prvotné extrémne snímky sa to nechytá. Príbeh o dvoch chlapíkoch, ktorí si svoj drahocenný čas každú noc krátia tým, že z vrcholu majáka odstreľujú morské panny. Tomuto mám tlieskať? Alebo by ma mala zaujímať platonická láska medzi mutantom a hlavným hrdinom? Technická stránka je vynikajúca, o tom niet pochýb (veď za tie milióny sa to snáď pokaziť ani nedalo). Akurát že vzhľad monštier by viac pasoval do Avatara a bojové sekvencie mi prišli asi tak hororové ako v Pánovi prsteňov. Ale áno, bola tam krásna príroda. A aspoň občasná akcia, ktorá prebudila tú zdĺhavú prázdnotu. Hlavne, že som pri tom nezaspal, aj keď veľa nechýbalo. 5/10 a pre mňa ďalšie sklamanie, len tak ďalej. ()
To takhle jednou na skoro pustém ostrově voprcal ožralej námořník, po litru rumu, makrelu a pustil jí s hubou plnou semene zpátky do oceánu. Výsledkem je zcela novej živočišnej druh, co vypadá jako plešatej avatar po lobotomii. Že se mlíčí třelo skvěle jasně dokazuje noc co noc, kdy se ostrov plní hromadou potěru, kterej dobejvá maják místního šviháka Grunera. Do tohoto krásného světa připluje Friend, co chce na ostrově celej rok studovat větry (nemyslím jeho větry ale vzdušný větry) . Hned první večer zjistí, že je něco špatně, druhej večer už je kolosálně na píču a třetí večer už bydlí v majáku u Grunera, kterej má jednu na pohled šukézní polorybu (Aura je kočka i s mejkapem) které dost často brousí rybinou páchnoucí lasturu. Netrvá moc dlouho a poloryba přijde šukézní i Friendovi, však kdo neprcal holohlavou mořskou (ne)pannu jako by nežil. Její modrý soukmenovci dále páchají noční ataky a nálada v majáku jde čím dál víc do prdele. Jak to začne smrdět milostným trojúhelníkem, je jasný, že o ploutev princezny a půl majáku se bude tvrdě bojovat. Nebo taky ne. ()
Xaviera považuji za neuvěřitelně inspirující bytost a dalo by se říci, že právě on mi před třemi lety v Cannes ukázal směr cesty směřující k hororové režii. Dmul jsem se pýchou, když obdivně hovořil o mých ohromujících znalostech hororové teorie, čemuž hned vzápětí učinil přítrž výrokem, že unce praxe je důležitější a prospěšnější než kilogramy teorií. Klaním se Xavierově moudrosti, ale jakožto hororový expert musím konstatovat, že v případě Cold Skin mělo raději zůstat pouze u teorie. Exekuce se totiž vůbec nezdařila (přinejmenším v rámci standardu kvality, který od Xaviera očekáváme). Pinolova knižní předloha oplývá velkou mírou násilí a sexuální brutality, což Xavier kupodivu až tak nereflektuje a naopak sází na přemíru poetičnosti, která vůbec není vlastní jeho dosavadní tvorbě. Snímek působí neskutečně rozvlekle a hororovým divákům ho v žádném případě nemohu doporučit. Vím, že Xavier je velkým fanouškem Pinolovy knihy, a prostřednictvím Cold Skin chtěl zkrátka její příběh sdílet s námi. A spolu s tím si i ohmatat nové postupy a nadobro se vymanit ze zavedené škatulky. To je třeba ocenit, ale ve výsledku za pouhé dvě hvězdy. ()
V roku 1914 je meteorológ Friend (David Oakes) poslaný na opustený ostrov, kde má pôsobiť. Izolované miesto vyzerá ako raj, lenže v skutočnosti sú s ostrovom spojené desivé tajomstvá a ambiciózny muž sa práve stal tým, kto sa ocitol v nebezpečenstve. - Pozoruhodný horor, ale vôbec nechápem, komu má byť určený. Technická stránka v tomto prípade úplne prevláda nad obsahom, pretože kamera a soundtrack sú doslova rozprávkové a vytvárajú nevídaný zážitok. Ostrov poskytuje pre horor výborné podmienky, ale na môj vkus bol málo využitý. Parádne vyzerali použité kulisy a tvorcovia si dali velký pozor na historické detaily, čo sa mi páčilo. Nepáčili sa mi ale masky a herci, u ktorých som mal pocit, ako keby sa silou mocou snažili pôsobiť ako velikáni. Mohlo to byť viac krvavé a brutálnejšie, ale Xavier Gens už sa od New French Extremity dávno odpútal a teraz už tvorí trochu iným spôsobom. Jeho horory sú pre mňa vždy zaujímavé a som zvedavý, s čím príde nabudúce. + herec z The Living and the Dead + herec z Outpost + herec z The ABCs of Death 2, Open Windows a The Crucifixion + herec z REC a Galaxy of Horrors ()
Postupne gradujúci, malý ostrovný "Descent" pre nenáročných, v ktorom sa striedajú nevýrazné pasáže s menej "hluchými" a zriedka akčnými. Romantický podtón v podobe myšlienky: "láska má veľa podôb", len zriedka kedy dostáva takýto priechod. Žiadne mimoriadne gore či atmosféra, no zato výber prostredia, klapol na výbornú. Dalo sa .. ()
Na tomhle filmíku jsou dobrý snad jenom dvě věci: scéna soft verze Bioshocku s procházkou po mořským dně, a možnost získat několik vytípanejch obrázků, který se skvěle hoděj na plochu fanouška Lovecrafta. Jinak ale bída. Celou dobu jsem přemýšlel, jak super by bylo číst to jako povídku, tahle verze je ale příšerná. Špatně zahrané, s tunou nechtěně legračních scén, a hlavně nelogičností a nejen kulisních chyb, které z diváka dělají blbce a nutí jej představovat si, že na tom snad muselo dělat maximálně pět lidí, aby před kamerou vznikaly podobný kiksy. Udělejte si radost a nekoukejte na to. ()
Po dlouhé době působivý snímek, který ale zřejmě nezaujme každého. Spíše než Tvář vody se mi vybavil H.P.Lovecraft a hned za ním H.G.Wells. Proč se člověk vydá na širé moře? Před čím utíká? Co hledá? ,,Chtěl jsem najít ticho, klid a bezpečí, ale našel jsem peklo." A přeci, jak se zdá, bude tohle inferno lepší, než civilizovaný svět tam venku. Tedy zapálit si dům krátce po příjezdu nebylo chytré, ale nakonec se ukázalo, že nutné. Alegorie světa. Symbolika. Touha ničit, zabíjet, vyhlazovat...a touha milovat. ,,Grunere, co jsme to udělali?" Nádherná kamera - moře, útesy, oblaka, vlny, maják, tajemství - a skvělá ponurá hudba. Atmosferická záležitost. Ač dojde i na akci, masakr při útoku na maják, tak pro milovníky rychlých filmů tohle není... Vedle řady působivých scén se mi asi nejvíce líbila ta podmořská. ()
,,Grunere! Spletli jsme se! '' --- Cold Skin je mixem Tváře vody ( 2017) a Majáku (2019). Nebudu tu spoilerovat obsah, to už tu mnozí komentátoři udělali přede mnou navzdory všem zásadám, že když spoileruji, upozorním předem. Štve mi to o to více, že pisatel obsahu Livingdead to napsal tak, že nic nevyzvonil... Musím přiznat, že mne film chytl hned od první minuty, kdy si parník pod příkrovem chochvalce dýmu valícího se mu z komína probíjí cestu nehostinným mořem k jakémusi zapomenutému ostrovu daleko od pobřeží Austálie. Tam v září roku 1914 má nastoupit službu coby nový meteorolog. Ten co tam byl rok ve službě má být odvezen a na ostrově s ním má zůstat jen strážce majáku. Po vylodění se ukazuje, že je ostrov vulkanického původu, prakticky bez života, ani mořtí ptáci jej neužívají k hnízdění... Domek meteorologa je opuštěný, prázdný a maják se strážcem připomíná svým dodatečným opevněním z naostřených kůlů spíše pevnost. Navíc strážce je zabarikádován uvnitř a je zřejmé, že měsíce už nevykonává činnost pto kterou byl na ostrov vyslán... Dále nebudu nic psát. Moc mně to bavilo. Závěrečný zvrat mi úplně nesedl, ale jak říkám, velmi zajímavý příběh, perfektní herecké výkony ne zcela známých herců i úžasné lokace vás těch 102 minut udrží u obrazovky spolehlivě! Dávám tedy za 4 možské hvězdice * * * * ()
Stejně jako v nedávno viděným snímku " Headgame " i tento film začíná tím samým citátem od Nietzsche(ho) : Při boji s monstry si dej pozor, aby ses sám nestal monstrem. Jestli se dlouho díváš do propasti, samotná propast se také dívá do tebe . " Cold Skin " má podle mě společné s hororem jen velice málo. V podstatě jen pár úvodních minut. S odhalením ostrovních monster upadá atmosféra i napětí. Monstar bych vzhledově přirovnal jako něco mezi Avatarem a monstry z filmu " The Descent ". Já osobně bych film označil jako dobrodružný Sci-Fi s pár akčnějšíma scénama. Po vizuální stránce je film na vysoké úrovni, ale obsahově je to slabší. ()
Nedá sa uprieť istá dávka atmosféry, ktorá smerom ku koncu gradovala, ale obsahová stránka toho divákovi veľa neponúkne. Vzhľadom na to, že tu nie sú žiadne gore scény a ani nič ďalšie čo by dokázalo hororovo nadchnúť, tak to bol problém. Jediné oživenie prinášali so sebou tí morskí tvorovia keď útočili na maják. Na druhú stranu ale, hoci tu nehralo veľa hercov, dokázali svojimi postavami zaujať, hlavne ten správca majáku bola zaujímavá a odporná persóna, hnusný ako kozie bobky v polievke. Priemer. 60/100 ()
"Ploutvonožní žabáci, nepřátelští vojáci." SPOILERY! Hmm. Všichni komentují jen horor, div se z toho nezlowecraftujou. A zvedat interpretační rukavici bude kdo? :-) Co když Gens netočil primárně horor, ale protiválečné drama? Takže přeleštit artové brýle... a kuk na film novýma očima. Píše se rok 1914, ergo mladý meteorolog připlouvá nikoli na ostrov s majákem, ale do zákopů první světové. Zákopů omotaných ostnatým drátem a špičatými kůly (!), v noci olizovaných světlomety (!) a dobývaných jednou vlnou útočníků za druhou, slepě se vrhajících proti palbě (!). Ochoz majáku opevněný pytli s pískem, čili proti kulkám, proč asi?! Proti šplhajícím modrým parybám (s prázdnýma rukama) by to totiž nedávalo smysl. Občas je na frontě klid i několik týdnů (!) a nikdo neví proč. Vojáci v rukách křečovitě svírají fotky svých blízkých (!), říkají že "Přestávky mezi bojem jsou horší než boj sám" a neví, kdy žabáci (Francouzi, Italové, Němci...) zaútočí znovu. K smrti unaveni bojem, lidi i modří žabáci (odlidštění protivníci, ti se zabíjejí snáz) vyjdou ze zákopů a obejmou se, viz Šťastné a veselé, ale pak vražedné běsnění propuká znovu. Tyfus (!) řádí, civilisté, včetně dětí trpí (viz světlice v hrudi žabáčka), ženy (ploutvonožné samice) jsou znásilňovány a vojáci ztrácejí lidskost, svou identitu (!) a propadají šílenství. Z hodného meteorologa Aldora Vigelandse se v zákopech stane vražedné monstrum, správce Gruner. Vidíte, teď vám to strejda Omnibus hezky vysvětlil. Alternativní název: Na západní Frontière(s) klid. ()
Vleklá plečka s Gandalfem na ostrově a jeho pobočníkama smíglama. Zajímavý tak, až mě to nezajímalo. ()
Adaptace Piňolovi skvělé literární předlohy není pouhým otrockým přenesením jejího děje na filmové plátno, ale osobitou variací na dané téma, která zachovává základní prvky příběhu, přitom má svoji vlastní tvář a především zdařile pracuje s neopakovatelnou atmosférou této drsné robinzonády nastolující otázky divošství, tolerance a osamění a spojující v sobě zběsilý boj o přežití s problémy poněkud bizarního milostného trojúhelníku. ()
Po všech směrech promarněný potenciál na dobrý horor. Atmosféru to má, ale ta monstra, ta by nevyděsila ani batole a to je v hororu hodně špatně a film tak pro mě ztratil veškerou atraktivitu, hned jak se objevila. ()
4* jsou trochu moc, ale momentálních 55% mi zase přijde dost málo, tak jsem trochu nadsadil, aby měl Xaviér a vodní panny s vodníma panákama radost. ( vodní panák = manžel od vodní panny -samozřejmě budoucí, když je panna) 65-70% by tak odpovídalo. ()
Koncept snímku zněl naprosto skvěle a čišela z něj originalita, která tomuto žánru už tolik chybí. Bohužel, realita je taková, že snímek Cold Skin jede podle zajeté hororové šablony, kdy přesně víte, co se bude dít dál a kdo umře jako další. Škoda. ()
Klidně si o mně myslete, že jsem konzervativní kazišuk, ale já prostě na ty mezidruhové intimity moc nejsem. Hospodářská zvířata mě sexuálně nepřitahují (na to jsem asi málo muslim), a o tom, že bych se vzrušeně tulil k nějaké obojživelnici, už se vůbec nedá uvažovat. Film šel tedy v tomto směru mimo mě, i když v reálu se Aura Garrido mamce a taťkovi velmi povedla. Děj nebyl v zásadě špatný, herci se opravdu snažili, a protože mám rád Lovecraftovy povídky (předpokládám, že se jimi scénáristé inspirovali), mohla z toho být i lepší známka, kdyby se události tolik nezacyklily. ()
Reklama