Režie:
Alexander PayneScénář:
Bob NelsonKamera:
Phedon PapamichaelHudba:
Mark OrtonHrají:
Bruce Dern, Will Forte, June Squibb, Bob Odenkirk, Stacy Keach, Mary Louise Wilson, Devin Ratray, Rance Howard, Missy Doty, Bob Nelson, Tim DriscollVOD (1)
Obsahy(2)
Bruce Dern jako umíněný senior, který věří, že vyhrál milion dolarů. Americký režisér Alexander Payne se prosadil oceňovanými nezávislými tituly Občanka Ruth (1996) a Kdo z koho (1999), ale uplatnil se i v Hollywoodu pozoruhodným příběhem ovdovělého důchodce O Schmidtovi (2002) s nezvykle uměřeným výkonem Jacka Nicholsona. Hrdinou jeho filmu Nebraska (2013) je také senior, i když trochu jiného ražení. Woody Grant (ve vynikajícím podání Bruce Derna) má na rozdíl od Schmidta pevné rodinné zázemí, ale viditelně chátrá, jak tělesně, tak i duševně. Reklamní leták na odběr jakýchsi časopisů považuje za výherní tiket a jako umíněné dítě se chce vydat z Montany do Nebrasky za jeho proplacením. Mladší z Woodyho synů se stává jeho průvodcem na cestě, která je zavede mj. k dávno neviděným příbuzným. Snímek byl záměrně natočen na černobílý materiál, zdůrazňující bezútěšnou strohost zimní krajiny amerického středozápadu. Payne několikrát přiznal velký vliv, který měla na jeho dílo tvorba Miloše Formana. A Nebraska je v tomto ohledu přímo učebnicovým příkladem. Payneovo hořce humorné nahlížení na rodinné vztahy i na život samotný zjevně souzní s Formanovou tvůrčí filozofií. Snímek posbíral řadu ocenění, z nichž je patrně nejvýznamnější herecká cena pro Bruce Derna z prestižního festivalu v Cannes. Ze šesti nominací na Oscara (nejlepší film, režie, scénář, kamera a herci Bruce Dern a June Squibbová) Nebraska bohužel žádnou sošku nevytěžila. (Česká televize)
(více)Recenze (227)
Každý rok se najde nějaký film, který je nominován na "prestižní" cenu hollywoodských velikánů Oscar, jehož nominace je mi čirou záhadou. Měl jsem za to, že takovou cenu získávají jen filmy opravdu výjimečné. Nebraska je sice v mnoha ohledech výborný film, který řeší tolik oscarových momentů, ale v tomhle podání je to opravdu nuda. A těch několik úsměvných momentů tomu nepomůže. ()
Oscar 6 nominací: Nejlepší film, Režie, Herec HR - Bruce Dern, Herečka VR - June Squibb, Kamera, Scénář ... ... ... ... Zlatá Palma - výběr ()
„He just believes stuff that people tell him“ Nejenže Nebraska otázky života a smrti nezjednodušuje a neservíruje v sentimentálním balení jako Děti moje, v podstatě je antitezí Payneova předchozího filmu. Bez pohledných herců, hřejivých barev a nepatřičného optimismu. Věcná a bez sentimentu. Stejná jako Woody. Nebraska je intimní, melancholickou dvougenerační road-movie. Ne zcela bezvýchodnou a humoru prostou, nicméně prostoupenou pocitem stesku. Stesku za opravdovými hodnotami a upřímnými mezilidskými vztahy. Je otázkou, zda si hledáním ztracené společné řeči (což se projevuje například neporozuměním vtipům toho druhého) otec a syn nekompenzují, že selhali na většině ostatních front (vztahy se ženami, kariéra). David by se rád vyrovnal otci, jenomže není v čem. Pokud tedy nechce stejně jako on přijmout bar za své přirozené prostředí a vlašku whisky za svého nejlepšího kámoše. Oběma je vlastní neambicióznost, která nakonec alespoň Davida, možná pod vlivem zjištění, že je nositelem určitého rodinného odkazu, vyprovokuje k vybočení z cesty věčného loosera. Neuspěchané tempo a strohá forma jsou v dokonalém souladu s neakčními postavami příběhu a s prostředím, v němž se zastavil čas (také díky nemoderní výbavě bytů a prostému oblečení postav nepůsobí film současně). Payne nechává záběry doznít, nikdy prudce nestříhá, používá pomalé prolínačky a statické kompozice, často vtipné tím, jak mnoho je v nich objektů a jak málo pohybu (bratři sledující televizi). Inspirován režiséry klasických westernů (jmenovitě se hlásí k Mannovi), využívá vysoce kontrastní širokoúhlou černobílou kameru k zachycování obrazů jak poetických (panorámata krajiny), tak naturalistických (zašívání hlavy) a ve výsledku se mu daří podat mnohovrstevnatý portrét konkrétní doby i místa. Z amerického středozápadu sám Payne ostatně pochází, díky čemu není jeho líčení povah tamějších lidí jednostranně jízlivé a výsměšné, ale zohledňuje také ekonomické faktory, ač – pravda – ne dost, abychom dostali příležitost stranit některé z vedlejších postav. Film poněkud rozporuplně vyžaduje soucit s dvojicí průměrných Američanů, zatímco chování mnoha jiných průměrných Američanů ironizuje s kousavostí vlastní Payneovým raným filmům. Proč by měli být zrovna Woody a David hrdiny, kteří navzdory místnímu předurčení dokázali převzít režii nad vlastními životy? Inu, třeba proto, že je hrají dva herci, kterým zkrátka věříte. Od úsměvně trpkého začátku až do trpce úsměvného finále. 90% ()
Po tom co jsem si přečetl zejména zámořské ohlasy na tento film měl jsem jasno, tohle chci vidět na stříbrném plátně. Leč černobílej snímek bez hvězd a bez efektů není moc velkým lákadlem pro tuzemské distributory a tak jsem se pomalu smiřoval se smolíčkem, ale naštěstí dramturgové febio festu dělaj svou práci a dobře a alespoň na pár projekcí dali Nebrasce v u nás možnost se předvést na velkým plátně. Kamera si tady doslova vychutnává kouzlo obrazu a mně nezbývalo než mlaskat, mlaskat a zase jen mlaskat blahem. Pokud jde o příběh tak to je další dokonalost, tady je propletnec humoru, především v dialozích a emočně silných scén tak těsný a tak vydařený že už jen tímhle samotným faktem se stává Nebraska geniální, ale aby toho nebylo málo, tak tady funguje i ten příběh sám o sobě neuvěřitelně parádně, protože jak je na venek minimalistický, tak je vnitřně maximálistický. ()
Hoci nesympatickými debilmi hýriaca, predsa sympatická a milá otcovsko-synovská road movie s výborným podpovrchovým humorom a skvelou záverečnou scénou. ()
Nebraska je poctivá americká komedie s dramatickým podkladem. V podstatě to ale není ani komedie, ani drama. Něco na půl cesty. Samotný nápad je totiž jedna velká fraška na současnou společnost. Což je hrozně fajn. Také se k tomu přimotává pár hodně slušných hereckých výkonů. Hlavně starej děda Bruce Dern je vysloveně na Oskara. Celé je to ale hozené do takového nesmělého černobílého pozadí, takže to vytváří takový ten rádoby umělecký nádech. Možná trošku zbytečně, ale budiž. ()
V mém ideálním světě je Nebraska typ filmu pro masy. Neokázale empatický, zdrženlivě vtipný, upřímný a citlivě vypointovaný příběh o stáří, smrti, vztahu otce a syna, zbytečném putování, které všemu dosavadnímu dává nečekaný nový smysl skrze zarputilé popření marnosti. Film podřízený plouživému biorytmu hlavní postavy, která není v pravém slova smyslu protagonistou, protože místo aktivity je spíše předmětem hovoru a jednání druhých. Neobyčejná krása Nebrasky je právě v pasivitě starce, který se nikdy nestane snadným objektem dojetí. Víme o něm málo a to, co o něm víme, je spíše rozporuplné. Payne tak musí s neobyčejnou vnímavostí pracovat se světem, kde chybí krásné a kladné postavy a převažují nedokonalí, stárnoucí a opuštění lidé. Výsledkem je lyricky podmanivé indie, které sugestivně pracuje s celkem krajiny i tvářemi hrdinů, ospalým rytmem i tím, čemu se tady trochu rýpavě říká "člověčinka". V případě Nebrasky jde ale skutečně o neokázale působivý pohled na "holé lidství". Paynovo černobílé vykoupení z naprosto opačně postaveného barvotisku Děti moje. [80%] ()
Krásný obyčejný film. Alexander Payne se znovu upnul k jednomu ze svých stěžejních témat a natočil úžasnou komorní road movie o stáří. Stejně jako ve vynikajícím podobně koncipovaném O Schmidtovi se projevil coby silně empatický tvůrce, který zaostřil svůj pohled na víceméně tabuizované téma. To, co ukazuje, je úplně jiný svět v dnešní době posedlé věčným mládím a kultem síly a krásy. Amerika z odvrácené strany. Alexander Payne navíc vybavil svůj film mimikry nezávislého filmu, o to víc můžeme jeho snímek chápat jako jeho zprávu o stavu unie. Ovšem kdesi ve vnímání svébytného režiséra se odehrál výrazný posun, ať už reflektující skutečnost či nikoliv, jestliže se totiž Jack Nicholson coby čerstvý důchodce Warren Schmidt vydával na nesmyslnou cestu přes Spojené státy za svou dcerou a jejím výsledkem byla prázdnota života seniora a tíze samoty, starý Woody Grant má na své pouti za magickou výhrou vedle sebe manželku a své dva syny, především pak toho mladšího. A to je důvod, proč tato filmová indie odysea nevyznívá pesimisticky, ale dokonce má i happyend! Platí ono okřídlené I cesta může být cíl a tahle pouť smysluplností institutu rodiny a resuscitace vztahu otec - syn nemá již posmutnělý vnitřní náboj a negativní rozměr jako výše uvedený Payneův film, ale blíží se svým vyzněním spíš kultovnímu Lynchově Příběhu Alvina Straighta. Melancholické ohlédnutí za opravdovými hodnotami a obyčejností něčeho tak zázračného, jako je lidský život... ()
Neskutečně ostré a smutné zároveň. Jeden z mála filmů, kde vám zvlhnou oči a o pár vteřin později se smějete a bezchybně to funguje. Něco tak úsporného a přitom plného smutku a humoru zároveň jako scéna na hřbitově, to se jen tak nevidí. Tam je všechno. A prosím Oscara za scénář. Minimálně. Všichni herci parádní a Phedon Papamichael kouzlí s obrazy. Payne složil reparát na jedničku s hvězdičkou a Dern ať si pro toho oscara klidně dojde. Doufám, že s kšiltovkou Prize Winner. ()
,,MAMI. OBA DOBŘE VÍME, ŽE TADY NEJDE O ŽÁDNÝ PENÍZE. JE TO O TOM… KDO VÍ, JAK DLOUHO TADY JEŠTĚ BUDE? NIC TI NEUDĚLÁ, KDYŽ HO PÁR DNÍ NECHÁŠ ŽÍT V TÉ ILUZI…“ /// Woody má místo mozku z piva kostku. A svoje taky hrajou ty roky… naštěstí má milující rodinu (hlavně syna), a tak cestujou do Nebrasky, stavěj se u příbuznejch, tu poseděj čtvrt hoďky v putyce – daj pivko, pokecaj, řešej starý rány… a já nechápu, proč to mám černobílý. Divnejch postav přibejvá, věkově převyšujou i naše hokejisty v Soči a nutěj mě se zamyslet, jestli mi tenkrát ten Alvin, tak nějak žánrově nenaznačil, že mám nechat starý lidi na pokoji (jako bejt…). Matka vypráví, jak ji chtělo vošukat celý město, který teď řeší ty prachy – snad jsem to moc nezaspoileroval, ale díky tomu je to aspoň na tý rozumný hranici sledovanosti. Návrat na místa mládí… ,,STODOLA JEŠTĚ STOJÍ…“. Sláva. Road movie postavená na senilnosti a nevýherním výherním lístku. Taky na potřebě bejt tak nějak blíž svýmu tátovi (než to nadobro zabalí) a třeba mu udělat i radost. Lidskej příběh, pro ty, kteří to vocení. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Dědek to má ,,za pár“. 2.) Thx za titule ,,maddy1111“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Trochu o stárnutí, trochu o smutnění, trochu o rodině. A vzhledem k houpavému indie duchu vlastně tak trochu o ničem. Herecky je sice Nebraska zvládnutá na jedničku, ale režisérský rukopis Alexandera Payneho se projevuje tím samým, co mě kdysi nepříjemně zaskočilo u Bokovky a dvě oscarové sezóny zpátky zklamalo u Dětí mých. Chvíli se totiž vypráví ničím nepřibarvená story ze života obyčejných lidí, aby se následně začalo klimbat v nadnesené náladě lásek, tužeb či nostalgie. A několikrát dokola. Takové snění a střízlivění asi dokáže leckoho uspokojit, což vlastně docela dobře chápu. Já se ale stejně jako u dvou výše zmíněných případů cítím poněkud ošizený. ()
Film, jehož tempo a celkový tón mi evokoval umírání, je dobrou sondou do sklonku života a vyjasnění si vztahů. Takové téma mívá velmi široký záběr a nebývá ničím radostným, přesto se dá pojmout jak čistě komediálně, tak s brutální depresí. Tady to bylo akorát někde mezi. Velmi civilní, skvěle nasnímaná, velmi soustředěná cesta, která chce trpělivého diváka, nehne ani krok stranou a nakonec vás nechá ve zvláštním rozpoložení. Jdu to ze sebe shodit. ()
Já být Woodym a měl bych za manželku Kate, tak se odstěhuji kamkoliv jinam a ještě daleko dřív než by začala rodina uvažovat, že mě někam umístí. Nebraska má duši a hloubku, která na vás tryská s každým momentem a situací, kterých se na této zvláštní road movie vyskytuje hezká řádka. Celá plejáda lidských charakterů, které vás budou v jednu chvíli iritovat, aby vzápětí zase jiní vyvolali na vaší tváři úsměv. Je to drama o stáří a to o velmi nepříjemném stáří a jestli chcete nebo ne, tak každý se tam jednou ocitneme tak jako Woody, který si s takovou zarputilostí toužil vyzvednout milionovou výhru. A proč? To je alfou a omegou celého filmu a v patřičném momentě se to dozvíte a věřte mně, myslím, že by jste reagovali stejně jako jeho syn David. Černobílé pojetí s vybroušeným vizuálem ještě víc zintenzivnil můj silný zážitek z celého filmu a jsem vděčná i za fakt neokoukaných herců, kteří hráli maximálně skvěle a výběr Bruce Derna pro roli Woodyho byla přímo trefou do černého. A ještě k tomu ten brilantní závěr.....to prostě nejde nedat pětihvězdu. Dýchla na mě komedie s podtónem smutku a nebo naopak ? ()
"Nepotřebuje pečovatelskou službu. Musí mít pro co žít." Černobílá cesta nevrlého Woodyho za "vyhraným" miliónem a odcizeným kompresorem měla něco do sebe. Pro mě však byla příliš dlouhá, obsahovala příliš "nezávislých" pohledů do prázdna, tupých bratranců a velmi nepříjemnou manželku Kate. Při poslechu jejích mouder jsem se hned chtěl opít. Jako Woody. Najednou jsem mu rozuměl a jeho triumfální jízdu městem jsem si nakonec užil, ale až budu v důchodu, tak mi mou výhru musí přinést až do postele. Sorry Woody, já nikam nejdu. ()
Coenovštější než poslední Coeni. Možná trochu moc okaté a ne překvapivé, ale vlastně sympatické. Payne to vykalkuloval jako vždy pěkně. Jen jsem se bohužel nikdy nezbavil vědomí oné vykalkukovanosti. ()
(1001) Ach, kdyby jen prakticky celou rodinu nehráli herci ze sitcomu Jak jsem poznal vaši matku, hned bych si k nim lépe hledala vztah. I něco v provedení mi brání se napojit. Možná jakási úporná snaha o hyperrealismus, ačkoliv jako divák vím, že se jedná „pouze“ o drama ve světě reflektorů. Taky mi celkem vadila kamera, hlavně v první polovině filmu, jako by snímala úplně všechno, ale nic z toho doopravdy nestálo za vidění: skáče z jednoho mluvícího obličeje na druhý nebo ukazuje, kde zrovna všichni sedí nebo chodí. Žádné informace mezi řádky. Ale jako úplně největší zlo (a to se netýká jen tohoto filmu, ale hodlám se pustit do obecnější kontemplace nad stavem současné kinematografie) bych viděla to, že si filmaři neumí říct méně je více. Dvě hodiny stopáže na takovýhle film je prostě moc. Bylo pro mě vcelku utrpením sledovat první hodinu, rozhodovat se, kterou postavu nesnáším nejvíc a kterým žánrovým směrem se to mělo vydat, abych byla milosrdnější. A potom haleluja, zázrak, jen co jsou matka s otcem a oběma syny pohromadě se najednou bavím a směju některým situacím nahlas. Pořád si myslím, že k tomuto stavu to mohlo dojít mnohem dřív a všichni by byli spokojenější. A taky je klíčové slovo „situacím“, protože jakmile se scénář přestane soustředit na pouhé sdělování informací dialogem a dostane se například k rozdílu mezi tím, jak se postavy chovají a co říkají, nebo nabídne hlubší způsob intimity a reflexe mezi otcem a synem skrz kontext v podobě vybydleného rodného domu, hned film získá úplně jiné grády. Jenže potom se vrátí do městečka a zase kecají nad lahvemi piva a to je tak ubíjející z hlediska obsahu i formy, až mě to skoro doopravdy bolí. Ale nakonec se ukáže, že to je o dobrém srdci, takže všechno moje reptání budiž odpuštěno. –„I just want to leave you something.“ ()
Nápadité drama s přesahem. Nebraska je o vztahu rodiče a syna, o snu, jak něco v životě změnit a především také o mentalitě lidí, kteří posuzují jen zevnějšek. Film je vlastně taková nenáročná Road movie, kterou běžný filmový divák neocení. Nenabízí totiž nic adrenalinového nebo prostě přehnaně filmového. Alexander Payne prostě obsadil skvělého Bruce Derna a Willa Forteho a natočil milý snímek, zřejmě čerpajíc z vlastních vzpomínek...80% ()
Klasický Payne s nezaměnitelnou atmosférou, místy opravdu šťavnatými dialogy a skvěle napsanými charaktery. Bruce Dern si o toho Oscara vysloveně říkal a June Squibb chci za babču. ()
Mnoho ľudí túži po výhrach, ktoré nikdy nedostanú - na tom sú založené všetky lotérie, herne aj hracie automaty. Niekedy však prostredníctvom túžby po výhre je možné dostať niečo celkom iné - vzájomné poznanie jeden druhého. V čiernobielej road movie o ceste za chimérou, plnej svojrázneho, no trefného a neuhýbajúceho humoru sa presne toto medzi mlčanlivým otcom, čo si ľúbi vypiť a synom, ktorého opustila frajerka, odohrá. Okrem toho je v Nebraske trefne vystihnutý život na americký spôsob vo vnútrozemí - v ľubovoľnej dedinke, neoplývajúcej turistami ani blízkosťou prírodnej atrakcie. ()
„Obvykle má člověk zemřít, než začnou kroužit supi.“ Jak mě řídkodějové Děti moje naštvaly, tak mě Nebraska potěšila. Senilní válečný veterán tak trochu pije, tak trochu nemluví a tak trochu zapomíná. A teď uvěřil tomu, že vyhrál milion dolarů. Z typicky podvodného letáku adresovanému právě jemu. Párkrát to zkusí pěšky (výhra čeká v dalekém Lincolnu v Nebrasce), až jeho syn svolí, že ho za „výhrou“ doveze. A divák se tetelí blahem. Důchodcovská road-movie O Schmidtovi, putování za vínem s Bokovkou, cestování za pravdou v sentimentálně laciném balení (Děti moje) a teď zase na cestách. Černobíle a sakra dobře. Alexander Payne svým postavám rozumí, i když jde o první film, pod kterým není podepsaný jako autor scénáře – ten je scenáristickým celovečerním debutem Boba Nelsona. I když si nevybírá snadné téma a mírně kritizuje i sociální stav americké společnosti, je sakra poutavý. Zároveň odhaluje a komentuje pokřivené vztahy, ať už mezi bývalými přáteli nebo (a to především) rodinou. Bruce Dern je málomluvný a výrazově střídmý, June Squibb jízlivá a pořádně výřečná. Společně táhnou několik nezapomenutelných scén (výtečná je ta na hřbitově, stejně jako zdánlivě zapomenuté konflikty s bývalým parťákem a navrch dokonalá krádež kompresoru, potěší i totálně natvrdlí bratranci a je toho mnohem víc). 85%. A Payneovi odpouštím předchozí „přešlap“ s Clooneym.. ()
Reklama