Režie:
Terry GilliamKamera:
Nicola PecoriniHudba:
Roque BañosHrají:
Adam Driver, Jonathan Pryce, Olga Kurylenko, Stellan Skarsgård, Joana Ribeiro, Jason Watkins, Óscar Jaenada, Rossy de Palma, Sergi López, Paloma Bloyd (více)Obsahy(1)
Toby býval idealistickým filmovým studentem. Jeho ztvárnění příběhu Dona Quijota, které natočil v malebné španělské vesnici, mělo obrovský úspěch. Ale to bylo kdysi. Z Tobyho se stal arogantní a cynický režisér reklam. Peníze a sláva ho změnily k nepoznání. A tak zatímco se ve Španělsku snaží dokončit natáčení nové reklamy, užívá si s manželkou svého šéfa. Poté, co se Tobymu dostane do rukou stará kopie jeho studentského filmu, vydává se na místo, kde před mnoha lety svůj opus vytvořil. Zjišťuje, že jeho tehdejší počin měl na obyvatele ospalé vesnice stašlivý vliv. Potkává starého pomateného výrobce obuvi, který se domnívá, že je Don Quijot a Toby jeho Sancho Panza. Toby se ocitá uvězněný v bizarních fantaziích starého pána. Rozlišit realitu od fikce je pro něj stále těžší. V průběhu svých komických a stále více surrealistických dobrodružství je Toby nucen čelit tragickým důsledkům filmu, který navždy změnil naděje a sny malé vesničky. Může Toby získat zpět svou lidskost? Může Don Quijot přežít své šílenství? (Bioscop)
(více)Recenze (168)
[Brussels International Film Festival 2018] ()
Film, který je v současné době tak sledován, že se sem člověk pomalu bojí něco napsat. Těšil jsem se hodně, ale mám z toho smíšené pocity. Paralela hlavního hrdiny s Terry Gilliamem byla hodně dobrá a spousta orginalních scén a nápadů moc potěšila, jenže někdy jsem si připadal jak na tuctový americký komedii - opakované pádání, vývoj producentského páru ( Olga + Stellan ) od vážně napsaných postav na začátku k směšně jednajícím na konci jsem příliš nepobral. Terryho film je silný svým pojetím, kamerou, vedením herců, ale do celku se mu vloudily momenty, který můj pocit z filmu snížily. ()
Jsem rád, že Terry Gilliam svůj opus dei konečně natočil. Jsem i rád, že jsem ho viděl. No a to je asi tak všechno, co bych k tomu asi chtěl říct. Žádný zázrak to prostě není. Co bych od Terryho taky vlastně měl čekat jiného, než filmový úlet. Abych ale nebyl jenom negativní, tak musím říct, že Adam Driver do své role docela dobře zaplul. Hrozně se mi líbila ta jeho postava, která je takovou nepřímou paralelou k samotnému režisérovi. Také i prostředí nemělo chybu. Španělsko má svoje kouzlo, o tom netřeba dlouze spekulovat. Filmařské řemeslo tu opět ukázalo, zač je toho loket, ale po příběhové stránce tu je více fantazie, než reality. Ale když nad tím po shlédnutí přemýšlím, tak co je vlastně ta realita? Vždyť to nevěděl ani Don Quijot. ()
Chápu překvapené a znechucené komentáře i hodnocení, tohle rozhodně není snadno čitelné dílo. Milionkrát přepisovaný scénář je znát, ovšem to podstatné tam zůstalo v míře vrchovaté - Gilliamova představivost a až dětinsky naivní fantazie, z níž nehodlá ustoupit. Co ho štve na politice, společnosti, dnešní době - všechno vložil do snímku. Určitě to není koherentní (respektive po jednom zhlédnutí v tom hlubší klíč snad ani nelze najít) a když od téhle podoby Dona Quijota trochu poodstoupíme, můžeme začít hledat nelogičnosti. Anebo se můžeme nechat fascinovat každou jednotlivou scénou, která hýří nápady a zábavou. Takovéhle filmy se zas tak často netočí a já jsem rád, že jsem se naplnění Gilliamova snu dočkal. ()
Film, který měl zůstat nenatočen... Terry už ztratil drive, těch 25 let je znát až moc... ()
„Je lepšie sa nevzpierať miestnym úradom.“ Šialenú situáciu okolo tohto filmu sledujem cca od konca 90-tych rokov, kedy Terry Gilliam začal nakrúcať svoj vysnený projekt s Johnnym Deppom a Jeanom Rochefortom. To, čo sa dialo potom (a čo zabilo celý film, ktorý v tej podobe, v akej bol zamýšľaný, de facto nikdy nevznikol), by vystačilo na samostatný dokument. A tak jeden taký aj vznikol. Videl som ho a bol s pribúdajúcimi minútami čoraz desivejší, mrazivejší a bezvýchodiskovejší. Rúhačsky som sa pýtal, či Terrymu nepomôže práve Depp, ktorý sa medzitým stal vďaka trhákovej sérii Piráti Karibiku jednou z najväčších hviezd Hollywoodu. Či bláznivému kamošovi so srdcom na dlani nepomôže zohnať prachy, sponzora, štúdio. Nuž... nepomohol. Johnny si išiel svojou cestou a nechal v tom Terryho samotného. Čo je ale pozícia, ktoré tomuto bizarnému tvorcovi odjakživa veľmi vyhovovala a skôr ho posilňovala, než aby by mu uberala síl. V roku 2018 film nakoniec šokujúco dokončil. Deppa vystriedal Adam Driver, Rocheforta Jonathan Pryce, ústredná zápletka sa značne zmenila, je tam plno sympatických sexi herečiek, plus mínus skvelá výprava a je to presne také čudné, zvláštne, absurdné a extravagantné, ako budete čakať. ()
Na Adama Drivera se lze dívat celé hodiny, akorát kéž by to bylo v jiném filmu. Sice to není žádná tragédie, ale přeci jen je vám ta obstarožní konina na konci docela jedno. Mno. ()
Nečekal jsem mnoho, ba dokonce nečekal jsem víc, než jemný dotyk bláznosvství Terryho Gilliama se špetkou nudy, která se občas do jeho filmů vkrádá, ale výsledek byl jiný. Don Quijote je i pro mě velmi sympatický příběh, byť jsem tu bichli samozřejmě nepřelouskal. Láska, kterou Terry Gilliam k příběhu Dona Quijota chová a pocta, kterou mu vzdává, je cítit téměř z každého záběru. Příběh je v nadsázce a jemném humoru vystavěn tak, aby dal vyniknout kontrastu mezi dobou moderní a dobou Dona Quijote. A to je skvělé, lehce inteligentní, nikoli však pozérské. Zábavné, humorné, ale ne zcela absurdní. Vsadím se, že spoustu, možná i většinu diváků nebude tato kompozice nijak hluboce oslovovat, ale to už je daň za nevšední umění. Za mě výtka pouze malinko protahovanému konci, jinak to na mě působilo jako příjemné pohlazení na duši. 8/10 ()
Ten film je strašně ošklivý, strašně nemotorný a veskrze nudný. S donem Quijotem to krom povrchních dějových paralel souvisí tematicky tak málo, že vůbec nechápu, proč bylo pro Gilliama tak zásadní, aby ten film vznikl jako jeho adaptace. ()
Nejsmutnější (a paradoxně nejfunkčnější) je Muž, který zabil Dona Quijota v momentech, kdy si divák uvědomí, že na místo postavy Dona Quijota si může dosadit právě režiséra Terryho Gilliama. Ono už Imaginárium s sebou neslo velkou analogii Gilliama jakožto autora, který se začíná ztrácet ve svých fikčních světech a dost možná se v nich již dávno ztratil a není schopen najít cestu do reality. V takovou chvíli je pak jeho poslední film vlastně jen dalším dílem do skládačky, neboť Gilliam se zde nachází ztracený, dělající to, čemu věří, že umí nejlépe, bez ohledu na kohokoliv. Zaslepený paličák, který ani tváří v tvář faktu, že je všem už jenom pro smích, nedokáže vystoupit ze své role a raději zemře s vědomím, že zůstává postavou z legend. Nostalgickou připomínkou doby, kdy postavit se větrným mlýnům bylo aktem cti a ne projevem bláznovství, prvkem otravným a zbytečně nadužívaným. Přesně takový je Muž, který zabil Dona Quijota. Zaslouží si vaši pozornost a váš respekt. Je to ale smutná podívaná… ()
25 let...a přitom taková blbost, co? :-( ()
Počkám, až co si moje srdce rozmyslí s časem, nyní jsem si každopádně jistá, že Óscar Jaenada je nejkrásnější muž na světě. --- Terry Gilliam není uvězněný ve svých fikčních světech, nýbrž ve třicet let starých tvůrčích postupech. Obsadit do hlavní role Adama Drivera, který je podle mého skromného názoru nejlepší a nejzajímavější herec, jakého americká filmová mašinerie vyplodila za posledních minimálně deset let (a přísahám, že to neříkám jenom proto, že většinou nosí dlouhé vlasy), byl jistojistě osvícený tah, nicméně oproti tomu Jonathan Pryce svého Quijota hraje tak, jako by vystupoval v té reklamě, kterou filmový Toby znechuceně točí. Do aktualizovaného meta příběhu by se vedle Drivera hodil někdo, kdo oplývá správnou kombinací vyšinutí, odhodlání a sebe-vědomí, jako příklad mě napadá Michael Keaton nebo Malcolm McDowell, kdyby tedy chtěli Brita. (John Hurt by byl dost možná skvělý, bůh žehnej jeho duši.) Protože ten závoj frenetické vyhrocené hysterie, do kterého je zpočátku film zahalen jen lehce, ale ve svém konci se do něj beznadějně zamotává, by se dal teoreticky pominout (i když jen s těžkým srdcem, neboť právě on vytváří tu hořkou pachuť, která mi po filmu zůstává v hlavě), ale to, že don Quijote, byť jen vedlejší postava, působí jako vetchý senilní stařec a neoplývá vůbec žádným charismatem, to už se prominout nedá. (11. 3. 2019) ()
Divácky silně nekomfortní snímek (ale na to, že vás příběh nutí pod vrstvou zdánlivě fantaskních výjevů vyhmatávat a identifikovat skutečnou, nezpochybnitelnou realitu, ať už se vám bude líbit, nebo ne, už jsme si u lišáka Terryho zvykli nejpozději v Krajině přílivu, viz moje recenze, a ostatně žádné geniální dílo se nedává lacino, i když je pravda, že u Gilliama při tom víc než jinde hrozí reálná nepříjemná závrať z dvojího vidění) na vás sice bude klást vysoké nároky na pozornost a vyždímá z vás hodně sil, ale zato vás také odmění jedinečným vrcholným uspokojením. ***** Přinejmenším v české kotlince se pojem "donquijotství" - ostatně stejně jako pojem "švejkování", což je o to trapnější, že se jedná o našeho vlastního národního hrdinu - ostudně míjí s podstatou a smyslem předlohy. Don Quijote (o Švejkovi někdy jindy) není v Cervantesově románu prototypem naivního a směšného blázna, který si plete přízemní realitu se vzdušnými zámky a ve vlastních očích sám sebe i okolní svět vykresluje pro svůj dobrý pocit vznešenější a velkolepější, než jaký je, a žene se do neopodstatněných a jen zdánlivě epických hrdinských dobrodružství, zatímco se mu všichni posmívají nebo ho proti jeho vůli a zaslepení zachraňují jako pomýlence. Vůbec ne. Don Quijote je jakýmsi metaforickým katalyzátorem ušlechtilosti a rytířskosti - jeho postava využívá bujnou fantazii (stejně jako třeba filmový režisér), díky níž kolem sebe vytváří vznešené výzvy, a jeho úkolem je jim lidsky dostát, reagovat na ně upřímně, bez bázně a hany, nespekulovat a vždy rázně učinit, čeho jest třeba, a tím v sobě i v druhých probouzet a tříbit lidskost a ušlechtilost, sklony k idealismu a vyvolávání těch lepších stránek v nás všech.... Románový Don Quijote tak činí ze světa kolem sebe - z přízemní či cynické reality - jakýsi trenažér ušlechtilosti a lidskosti, což je princip, který umožňuje dalším románovým postavám - a také čtenářům -, aby vedle něj a na jeho příkladu sami vyciťovali a zasazovali se o to, co se jich niterně lidsky dotýká, a aby rozeznávali, co s nimi případně dělá posměch jiných postav či čtenářů vůči tomuto potulnému rytíři a jeho (našim) ideálům... a aby se sami stávali ušlechtilejšími. ***** A Terrymu Gilliamovi se totéž geniálně povedlo přetavit na plátno, navíc o jednu metarovinu bohatší. Neboť postavou Dona Quijota se tu k ušlechtilosti vychovává jak onen venkovský švec, kterého si kdysi Toby vybral pro roli rytíře, tak nakonec po jeho boku i zcyničtělý Toby.... A přestože se neustále proplétáme mezi vidinami, sny a iluzemi, zároveň chápeme, že jsou navozené filmovými či divadelními rekvizitami, způsobené manýrami zbohatlických ruských oligarchů nebo protiimigrantskými zákony a dějová linka tak má i svou vystopovatelnou přízemní realitu reklamních propriet, skrývajících se imigrantů, zbohatlickými ruskými mafiány vydržovaných milenek nebo venkovanů snažících se bědně vydělávat na turistickém ruchu a nese tak s sebou i nezbytnou sociální kritiku dnešní společnosti, v níž tolik chybí srdnatý příklon k ideálům a velkolepé činy podněcované ušlechtilou touhou ryzího srdce a čistého svědomí... ***** A sledujeme tak iniciační příběh, v němž se v Tobym po boku Dona Quijota, kterého sám vyvolal k životu, postupně znovu probouzejí kvality, jež ho kdysi vedly k natočení studentského filmu, a na konci v lišáckém Tobyho úsměvu a poznámce o začátku zajímavého vztahu s jeho zachráněnou milou chápeme, že přežití Dona Quijota je míněno metaforicky, že idealistický blázen si nemusí plést muže se ženou, obry s mlýny a realitu s divokými fantaziemi, ale že to může být i dospělý muž se srovnanými prioritami a obnaženým, cítícím srdcem, který ,má odhodlání měnit svět kolem sebe v lidštější a krásnější místo k životu, plné zajímavých výzev (lišácký úsměv)... ***** (Viděno s přáteli v rámci silvestrovsko-novoročních promítání u nás na B12, během JitkaFestu 2022/2023.) *~ () (méně) (více)
Gilliam konečně dokončil projekt, který jej kdysi malém zničil. Herecky vynikající i když Depp by mi tam seděl asi víc než Driver. Pryce jede svou klasiku a obě osudové ženy jsou krásné, jedna více než druhá. Ironické odkazy na předchozí natáčení, fantastické finále a hudba je nádherná. Přesto se nemohu zbavit pocitu, že první verze, kdyby ji tenkrát dokončili by byla lepší, na druhou stranu bychom přišli o onen depresivní a zdrcující dokument. ()
Gilliamův prokletý film byl konečně natočen a asi neumím úplně říci, jestli to stálo za to. Na jednu stranu Adam Driver dostal další perfektní roli a jakmile se film rozjede, je to poměrně záživná a výpravná jízda po nádherných lokacích ve Španělsku, na tu druhou to pro mne po prologu bylo celkem utrpení se tím prokousávat. Film splnil svou úlohu na festivalech, členové štábu, včetně Terryho Gilliama si mohou oddychnout, ale do filmografických análů se tato verze povídky Dona Quijota nezapíše, to spíše ten nechvalně známý dokument o nešťastném prvním natáčení před x lety. ()
Terry Gilliam a jeho Quijote to nemají vůbec lehké. Katastrofickým dokumentem Ztracen v La Mancha a tím, že se téměř po 20 letech začalo znovu natáčet, vzbudili obrovská očekávání... Aniž by ovšem diváci přesně věděli, co mají čekat. Nelze se tedy divit, že někteří jsou teď spokojeni, někteří napůl a někteří ne. Ostatně sám Gilliam už ve svých předposrmtných memoárech Gilliameska píše: "Jestli se nám jednou podaří film dokončit, lidé budou pravděpodobně jen zklamáni, že jsme nedostáli ideálu marného boje dona Quijota s větrnými mlýny." No, já zklamaný nejsem. Pravda, kdyby se don Quijote a Sancho Toby vydali na výpravu o něco dříve a film byl svižnější, byl bych raději, nicméně zážitek z těch skvělých nápadů a z naprosto dokonalého výkonu Jonathana Pryce mi to nevzalo. Nejlepší scéna je podle mě ta s jízdou k Měsíci a ke Slunci, v níž bylo naprosto všechno, od humoru k dojetí. Dobrodružství Barona Prášila sice Terry Gilliam nepřekonal, nicméně ostudu si tímhle splněním letitého snu rozhodně neudělal. ()
Poeticko abstraktno absurdne dobre... ()
Terry Gilliam natočil další ze svých podivností. Nerozumím tomu proč zrovna na příběh o Donu Quijotovi se čekalo tolik let, myslím že by se zase tolik nestalo, kdyby nikdy nespatřil světlo světa, protože já po většinu děje pomalu nevěděl která bije. Tyhle složité divné filmy zrovna dvakrát nemusím a při sledování spíše trpím. 30% ()
Spoilery. Nádech: Na motivy knihy o chudém šlechtici, o samozvaném potulném rytíři Donu Quijotovi, vznikl film Terryho Gilliama. První pokus o jeho natočení skončil katastrofou a nekonečná snaha o jeho dokončení nabrala donkichotský charakter. Režisér sám se tak stává Donem Quijotem. Hlavní postava filmu, režisér Toby, natáčí snímek na motivy knihy o chudém šlechtici, samozvaném potulném rytíři Donu Quijotovi. Při tom vzpomíná, jak v blízké vesnici kdysi natáčel snímek na motivy knihy o chudém šlechtici, samozvaném potulném rytíři Donu Quijotovi. V původní režisérově adaptaci ztvárnil Dona Quijota místní nevýznamný švec, jehož během natáčení natolik pohltil fiktivní svět Dona Quijota, až sám uvěřil, že je Donem Quijotem, což mu vydrželo až do opětovného setkání s Tobym. Režisér Toby nedobrovolně zjišťuje, jak reálný dopad měla na danou reálnou vesnici jím realizovaná původní adaptace fiktivního světa o fiktivním světě. V absurdním sledu událostí také zjišťuje, že to samé platí o současné adaptaci. Bez možnosti volby následuje Toby Dona Quijota v roli věrného zbrojnoše Sancha Panzy. Schopnost vnímat realitu záhy Sancha-Tobyho opouští, rozpouští se ve fiktivním světě obestírající samozvaného Dona Quijota. Dění okolo filmu, který Toby natáčí (nebo aspoň má natáčet), a sled minulých i následujících událostí nabírají donkichotský charakter. A do toho všeho okolo pobíhá lady Dulcinea reprezentovaná mnoha postavami. Režisér-zbrojnoš, bez jakéhokoliv hmatatelného vlivu na svůj osud, nakonec nedobrovolně vezme život svému pánu, kterého stvořil, aby záhy dokonal svůj vlastní přerod v Dona Quijota. Toby, režisér snímku na motivy knihy o chudém šlechtici, o samozvaném potulném rytíři Donu Quijotovi, se sám stal Donem Quijotem. Gilliamům donkichotský úděl tak po třiceti letech končí, zatímco úděl Dona Quijota na své nekonečné ose romantické marnosti pokračuje dál. Není zač. Výdech ()
Surrealistické podobenství o světě, touhách, přátelství, hodnotách a vytrvalosti. Tělo může zemřít, ale duch Dona Quijota bude žít napořád. Z držky ve Star Wars se vyklubal výborný herec, nu a J. Pryce se pro roli rytíře snad narodil. Oku lahodící kamera snímá film pro snílky, časové a fantaskní roviny se prolínají, ale na závěr se všechny nitky seběhnou k jednomu cíli. Je dobře, že tento plod nakonec dozrál. Gilliam mě rozhodně nezklamal! Pravé není nic, ale lidské hodnoty zlatem nevyvážíš. Těšil jsem se, že budu v kině sám, nakonec dorazili ještě další čtyři. Vytrvali jsme po vzoru rytířů až do konce, za což jsme byli, tedy já určitě, bohatě odměněni. Artový snímek pro okrajové publikum. Diváci toužící po polopatických snímcích nechť si vyhlédnou něco jiného, jinak budou zbytečně zklamáni. ()
Reklama