Režie:
Vojtěch KotekScénář:
Petr KolečkoKamera:
Tomáš SyselHrají:
Ondřej Pavelka, Marek Taclík, Jakub Prachař, Vilma Cibulková, Jiří Schmitzer, Tereza Ramba, Anna Kameníková, Eliška Křenková, Jiří Mádl, Vojtěch Kotek (více)Obsahy(1)
Co se stane na horách, zůstane na horách, a dole ať si dělaj, co chtěj. Opravdovým kořením Krkonoš jsou místní horalé, kteří zde žijí, ať už je sezóna jakákoliv. Lyžařka s jednou nohou, rolbař, jenž na Tři krále nepije, legendární lovec žen ozdobený neplodností, barman se zálibou ve věštění. A také Pavka, nejstarší žijící člen tradiční běžkařské rodiny Bulánů. Vždyť jeho otec zlomil během padesátky hůlku a stejně doběh jedenáctej, a svého syna nechal Pavka porodit na Sněžce ve vysoké nadmořské výšce, aby se rychleji okysličoval. Jenže právě syn Jura mu dělá starosti. Místo běžkování totiž nahání úplně jiné padesátky. Je závislý na svádění zralých žen, jimž vyhání mráz z duší. Na závod, který Jura asi znovu nedokončí, přijíždí se svou matkou Jan Hilský a vedle skvělého času má i jeden osobní cíl. Za jeho splněním se vydává „nahoru" - do zasněženého světa horských chat. Spustí tam lavinu událostí a vzpomínek a v neposlední řadě se naučí, jak se proflusává mlha. (Bontonfilm)
(více)Recenze (575)
Na podruhy uz tak nějak chápu, čemu se smát. ()
Klasická taškařice, na které vyloženě špatného není nic, když si uvědomíme, že je to režijní debut Vojty Kotka, okořeněná horským prostředím, které jsme tady, kdyby nebylo navrátivších se sněženek a machrů, dlouho neměli. Relativně fungovaly i vážnější momenty, což jenom potěší. ()
Co se stane na horách, má zůstat na horách, to je možná pravda Vojto, ale v tomto případě jsem rád, že to co se natočilo na horách došlo do nížin. Na komedii si cením především toho, že je to komedie a že ze sebe vycáknu nějaké to hi hi a ha ha. Příběh měl i nějaký další žánrový přesahy, ale ty do toho horskýho brajglu skvěle zapadly a nějaký nimrání v tomhle oddecháči nechávám na xxmartinovi, to je bezesporu chlapec na svým místě, rozumí humoru, rozumí filmům, rozumí všemu, jen kdyby byl na horách, tak by se tam stalo asi uplný hovno. Škoda že nebylo víc Terezky, rozesmutněl si tím milej Vojto mého kámoše Honzíka, který je do Terezky zabouchlej a trvalo mu celý jedno pivo, než se z Terezčinýho minimalismu vzpamatoval. Jinak Ondřej Pavelka je horskej bůh o tom žádná. ()
Uznávám, že jsem se trošku bál toho, že scénář měl na starosti Petr Kolečko. Když něco píše sám, tak to nebejvalo úplně ono (Kdyby byly ryby, Marta a Věra), ale tenhle film mi názor na něj zase otočil o 180 stupňů. Padesátka je totiž výborná! Možná je trošku víc sprostá, než je u komedií obvyklý, ale pořád je to v hranicích, které se dají bez problémů ustát. A není nic jednoduššího, než všechno hodit na hory. Udělal bych to samý! Každopádně bláznivej příběh, kterej se z komedie ke konci trošku překlápěl na drsný drama, ale i výborní herci, mi udělali obrovskou radost. Třeba takovej Ondřej Pavelka se ve své postavě vysloveně našel. To já jsem se na druhou stranu nenašel v tom zdejším hodnocení všech možných nedodělků, kteří dřív, než tenhle film šel do kin, tady Padesátku setnuli jako svině. Evidentně se jedná o nějaký zabeďarovaný asociální případy, kteří mají problém ustát trošku drsnější humor. Protože ten tady je a je kurva na úrovni! ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $2,579,000▐ suchopárne /20%/ ()
(spíš 3*, ale víšco, hory) ()
K+M+B = KURVA MUSÍŠ BĚŽET! /// Kdyby se to netvářilo tak vážně… ledaže by jako právě v tom byla ta krása… Taková píčovina, která je sice veselejší než nejedna díra (nejen u Hanušovic) a ve který převládá henten „horskej“ humor. Všichni herci si z toho dělaj sympaticky prču (dobrý vobsazení jsi Kotku schrastil!... jenže můj zápal pro věc v půlce vyprchal, takže v tý druhý už jsem nenašel nic, co by stálo za teplej (ani studenej) párek. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) V naší rodině se rodí i umírá s běžkama na nohách. 2.) Běhám… /// PŘÍBĚH *** HUMOR ** AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Prachař, s hnusným ksichtem, obvislým břichem a svoji prťavou postavou, je svůdník žen? Na blití! ()
"Horskou službu nevolej. Stejnak budou po Padesátce všichni na plech." Tak řádění opilé Horské služby bylo celkem zábavné, běžecké výkony herců mě taky pobavily a neplodný Famfulík rozhodně měl svoje kouzlo. Jenže to byly takové drobné epizodky v tom drsném horalském příběhu, který mě vůbec nevzal. Snad ještě to věštění z kančích střev stálo za zmínku, ale vyhánění mrazu z duše dam za zenitem mladým klackem mě až tak moc nebavilo a nejhorší na tom bylo, že mi nikdo řádně nevysvětlil techniku soulože v krmelci, protože na tuto informaci je i strejda Google skoupý. ()
Ekvivalent brutálního znásilnění (mimochodem znásilnění je jedna z věcí, kterou film předloží jako celkem normální fajn záležitost). Film, kde morální ponaučení hrdiny spočívá v tom, že dokáže vydržet hodinu bez šukání. Humor v bodě mrazu. Level Kameňák. Tento film mě uráží svou existencí. ()
"Můj táta byl frajer." _ Takovej ten, co když holka vytuhne, je podle něj krásná a je to přece dobrej skutek ji v tu chvíli obtáhnout. Ráno si nic nepamatuje a když se zeptá, jestli něco bylo, tak on řekne, že ne, protože je džentlmen. _ Chlapi sobě. _ Humus. Kekel. Shit. ()
„Další.“ – „Koukal.“ – „Na co?“ Ehm, už od téhle (jak se postupně ukázalo pro film dost příznačné) dialogové výměny jsem se začal bát. A přitom jsem si v duchu Mádlova podařeného debutu říkal, proč by vlastně ta prvotina Kotkovi také nemohla vyjít. V mých očích to ovšem neklaplo. Asi v tom byl ten „takovej horskej humor“, na který jsem se snažil po celou dobu marně naladit. Myslím si, že se mi podařilo „odhalit“ ty černohumorné momenty, které mě měly pobavit, ale s výjimkou „šmoulů“ se jim to zkrátka nedařilo. Dokonce věřím, že takové „běžkařce se smůlou“ bych se v jiném filmu zasmál, zde to ovšem nějak nešlo. A dojmu nepřidal ani fakt, že Padesátka postupně zvážní, ale dramatická rovina není o moc lepší. Ve výsledku mě ze všeho nejvíc …ne jinak. Jediné, co mě fakt potěšilo, byla tematická písnička od Monikina Kina. Dost mě to mrzí, protože zrovna já patřím mezi ty, kteří nové české filmy nemívají ve zvyku hned házet do hnoje (spíš naopak), ale tady prostě není téměř za co hvězdičkovat, takže dávám pouhou 1. ()
KoteKolečko + Mountain + Bizár. Svým způsobem zábavný fanatik bílé stopy Pavelka a kolem něj horské panoptikum ztrácející se v mlze pokleslosti, zoufalého dramatického oblouku a groteskního retra. Chtěl jsem dát Padesátce šanci, ale bylo to marné, jako kdyby nyní Prachař zkoušel na orbitu vyhnat mráz z Valentiny Těreškovové. A kocour Taclík v závěru na krmelci? No mňau úcta, snad ho od lizu neštípala sedinka.. ()
TV: ,,veleúspěšná komedie Vojty Kotka!" čsfd: ,,53%" České televizní kanály jsou vážně odpad :D ()
Ale kdeže, v Čechách se jednou za čas skutečně urodí něco když ne kvalitního, tak aspoň solidně koukatelného. Kromě vtípku na začátku s Koukalem totiž Padesátka sází hlavně na sarkasmus a černý humor, kde exceluje hlavně Ondřej Pavelka. Hodně mě překvapilo, jak pevně a umně má Vojta Kotek film v rukou a i když se ve své podstatě jedná také o odnož čecháčkovského žánru ve stylu Blbovřesek, tenhle film má rozhodně na víc...7/10 ()
Když někdo posbírá řadu velmi solidních herců několika generací, kteří by mohli polovinu filmu skvostně improvizovat, a takhle to zvrtá, je to průšvih. Kotek s Kolečkem místy neuvěřitelně bloudili. Vsadili na hořkosladkou tragikomedii, u které se snažili vyloudit nějaký ten přesah, ale tuším, že se stejnojmennou divadelní hrou to na prknech dopadlo o poznání lépe. Na pozadí tradičního běžkařského závodu se odehrává i jedno hledání biologického otce, zklamání z jednoho syna, hodně vzpomínek i nějaké to souložení se staršími ženami v krmelci. Ve skutečnosti je ale všechno jen mdlá vata, která místy pobaví (zejména díky hercům jako Taclík, Pavelka, Schmitzer, Mádl..), retro pasážím naopak chybí věrohodnost, hlubší záběr postrádá i současné vyprávění. Přes prsty by měl pak dostat hlavně „mistr zvuku“. V české kinematografii to není bohužel nic nového pod sluncem. Každý třetí film je prachbídně ozvučený, že si divák musí dialogy domýšlet. Jsem velmi rád za mladou krev českého filmu, ale nesmí se podbízet knedlíkovitému publiku (nevím, koho ještě může bavit Pavla Tomicová) a nesnažit se o další upocenou tuzemskou blbůstku, která přitom měla velmi solidní základ. ()
Nezkoumala jsem ohlasy veřejnosti, leč odhadují na divácky úspěšný film zdatné tepaný kritikou. Osobně bych na takový film do kina nikdy nešla, ale uznávám, že v takové televizi třeba po třídních schůzkách dokáže spolehlivě zlepšit náladu, protože je to tak pitome, až je to vtipné. Obsazení přesně odpovídá filmovému žánru. 😃 ()
Budu dělat, jako že to bylo natočený z radosti a na zkoušku, nikoli jako regulérní zářez do hájemství české kinematografie. Kameňáků už tu totiž máme dostatek... ()
Strašný bizar. Občas veľmi fajn, občas zaujímavé ale veľmi často neznesiteľné. A po celú dobu trvania neuveriteľne nekonzistentné s príšernou hudbou. Pod citlivejšou režijnou taktovkou a s vybrúsenejším scenárom to mohol byť veľmi dobrý filmík. Škoda dobrých hercov 4/10 ()
Díkybohu za mladou krev českého filmu, která se nebojí překračovat hranice dobrého vkusu, narušovat vyprávěcí konvence a vystupovat z omezujících žánrových škatulek. Kotek způsobem vyprávění nijak nezastírá, že předlohou Padesátky byla stejnojmenná divadelní hra. Jde proti trendu stále zběsilejší zábavy a většinu filmu staví na konverzaci tří mužů v jedné horské chatě. Vše co potřebujeme vědět, se dozvíme ze slov. Paralelně sledovaná cesta Vilmy Cibulkové na zmíněnou chatu důmyslně vyvolává mylné očekávání, že obě dějové linie budou pevněji provázané a budou se průběžně doplňovat. Namísto toho dojde k jejich střetnutí až v závěru, takže jednotlivé etapy ženiny cesty jsou ve výsledku pouze pozornost odvádějícím „červeným sleděm“ (red herring). Podobně se do souvislého celku neskládají ani flashbacky z minulosti – ve které fungují velmi netradiční (skoro avantgardní) časové vztahy – sloužící zejména k redundantní ilustraci toho, co slyšíme. Jde o inspirativní příklad hypermediace, při které staré médium nesplývá s tím novým, ale vystupuje do popředí (divadelní strnulost, průhledná snaha udržet postavy co nejdéle v uzavřeném prostoru, zdvojení jednoho sdělení tím, že je „vyřčeno“ slovem i obrazem). Tvůrci vycházejí vstříc rozptýlené pozornosti televizních diváků upřednostněním sitkomového syžetu volně propojených gagů před pevnější kauzální provázaností. Film je díky nerespektování vyprávěcí logiky a odmítání jakékoli konzistence v jednání postav příjemně neodhadnutelný. Nečekané jsou také prudké změny tónu v duchu „anything goes“ přístupu moderních eklektických umělců. Autoři se nebojí křížit vysoké s nízkým, smích se slzami, krev se spermatem. Veselé scénky jako z animovaných grotesek – včetně mickey-mousingu, který tak rád používá jiný progresivní český filmař Zdeněk Troška – sousedí například se scénou, ve které je jedné z postav proražena lebka a probodnuta noha (tak nešťastně, že o ni přijde). Kotek s Kolečkem se nepodřídili ani nepsanému požadavku na citlivější vykreslení minulé éry, které by z normalizace nedělalo ostalgický skanzen šílených účesů, pletených svetrů, upnutých kalhot a polských automatů na kondomy. Doba komunismu je pro ně jenom o povrchu, protože řešit politiku v postmoderní éře bez velkých narativů je stejně pasé. Rozverná karikatura normalizace odpovídá pojetí filmu jako sebevědomého generačního manifestu, který se vysmívá minulému režimu a dospělým lidem – starší postavy jsou buď hysterické a nemotorné (Kateřina), pedantské, bezcitné a bezohledné (Pavko) nebo jde rovnou o psychopata, který namísto novin „čte“ ve zvířecích vnitřnostech (Kuna). Jak pro mladší, tak pro starší postavy pak platí, že jsou definovány jedinou vlastností, že jde o jednorozměrné typy, což dobře souzní s nadsazeně komediálním tónem některých scén a pěkně kontrastuje s pokusem o nostalgicky dojímavou tragičnost scén jiných. Za nejsmělejší vystoupení z dominantního proudu současné žánrové kinematografie ovšem považuji důsledný antifeminismus filmu. Padesátka je podvratná svým konzervativním šovinismem, chlapáckým „horalským“ humorem o ženách, buznách (co pijou brusinkový džus) a tělesně postižených. Žádná pozitivní, natož aktivní ženská postava, která by jednala na vlastní pěst (nikoli z touhy zavděčit se muži). Ženy naopak představují chtíčem ovládané sexualizované objekty, které mohou být rády za to, že s nimi někdo chce souložit (a vyhánět jim tím smutek z těla). V záplavě filmů oslavujících probouzející se ženskou sílu skutečně velmi osvěžující. Těším se, čímž nás nadějný scenárista, který již dříve projevil mimořádné pochopení pro ženskou duši (Zakázané uvolnění), překvapí příště. Stejně tak jsem zvědav, jak bude Kotek dále rozvíjet humorné motivy z filmu, který z něj udělal idol teenagerek (oproti Snowboarďákům se Padesátka liší například tím, že v ní všechno to souložení občas vede k početí dítěte a postavy si tak neujasňují jenom to, kdo s kým spal, ale také, kdo je čí syn/otec/bratr). () (méně) (více)