Režie:
Viktor PolesnýScénář:
Viktor PolesnýKamera:
David PloyharHudba:
Zdenek MertaHrají:
Jan Novotný, Zuzana Stivínová, Martin Kraus, Vladimír Polívka, Patricie Pagáčová, Petra Nesvačilová, Miroslav Etzler, Juraj Deák, Marian Roden (více)Obsahy(1)
Film Monstrum sleduje osudy sochaře Otakara Švece, jeho ženy Vlasty (Zuzana Stivínová) a jeho žáka (Martin Kraus). Sochař Otakar Švec není ve filmu vyobrazen jako komunista, ale jako člověk, který se snažil normálně žít, zachovat si důstojnost, profesionalitu, lásku své ženy a důvěru kolegů. Šílená doba ale nakonec přivedla život umělce, který naprosto nečekaně vyhrál soutěž na Stalinův pomník, k tragickému konci. (Česká televize)
(více)Recenze (124)
Z takového námětu šlo jistě vytěžit mnohem více. Nejhorší byly toporné dialogy, které místy tahaly za uši opravdu až příliš (bohužel je to problém více českých filmů). ()
Velký silný námět měl zpracovat kvalitní scenárista a kromě velkého rozpočtu měla ČT dodat zkušenou dramaturgii. Pak by to možná (možná!) mohl být dobrý televizní film. Takhle to zapadne v archivu prachem šedé průměrnosti. ()
Monstrum se nějak nedokáže rozhodnout, jestli být groteskou o absurditě doby, osobním portrétem, nebo po vzoru Protektora úvahou o kompromitaci obyčejného normála, který není ani hrdina, ani kolaborant, ale režimní mlýnek z něj nadělá fašírku tak jako tak. Ono je to nakonec jedno, jelikož všechny tři roviny jsou prosté jakéhokoli hlubšího obsahu a postavené na schematické expozici. Vše potenciálně zajímavé, ať už samotná soutěž, tvůrčí proces, kritéria pro výběr, schvalování pomníku, výroba, zásahy shora nebo politické konflikty, se odehrává mimo záběr, a tak místo abychom byli přímo svědky dění a viděli, proč a jak a jestli vůbec se na aktérech podepisuje, dočkáme se maximálně pravidelného schůzování postav, které si mechanicky sdělí, co se zas kde posralo, odhrkají nějaké ty nejznámější události a pak z nějakého důvodu deprimovaně odbloumají ze scény. O době nebo širších souvislostech film neříká vůbec nic, natož o protagonistovi, jehož politické názory bůhvíproč nechává nedotčené a nahrazuje je klišovitým strháváním dokumentů ze zdi. Paradoxně jediným poutavým je prostříhaný bolševický týdeník, jímž si produkce evidentně záplatovala nepostačující zdroje, ale který absolutně neodpovídá neinvnenčnímu pojetí filmu, a tudíž než aby pomáhal dovytvářet nějaký experimentálnější celek, neuvěřitelně z něj trčí. Bolestně televizní i na televizi – ve výsledku není Monstrum o moc životnější než ta pověstná fronta na maso. ()
Je až nepochopitelné, že tak silný námět jde realizovat tak blbě. Proč ty milostné trojúhelníky (a proč tolik milostných trojúhelníků)? Proč ta návodná hudba? Proč tak polopatické dialogy? A proč ten Čtvrtníček? No probůh?! Stačilo by se jenom trochu soustředit na zjevný potenciál námětu. Vlastně vyžadovalo mnohem víc práce to zkazit, než kolik by stačilo na to udělat to mnohem líp. ()
Tomuhle filmu prozaická, tvrdá, neuhýbavá doslovnost ve skutečnosti sluší, je to chytré zpracování, vhodně zvolený materiál pro ztvárnění specifického námětu, stejně jako tvrdá a hrubá žula pro veřejný prostor opanujícího, dozorujícího Stalina. *** Přitom se však tím přímočarým vykreslením kontur dohledu moci uvolňuje moře nerozlišeného, spojitého nedohledného prostoru zneviditelňovanému, soukromému, ale vším prosakujícímu jemnocitu, němým škálám neartikulovaných, polykaných, do sebe se navzájem slévajících a prolínajících hořkostí, bolestí, bezmocí, zoufalství, a z toho všeho emanující blyskotavé smutné ironii a těžce zkoušené, zkalené lásce. Na televizní film v té jednoduchosti překvapivě silné a působivé a zdařilé i jako pocta umělci a medailonek. *** O to víc pak vrtím hlavou nad zdejším slabým hodnocením a vyčítáním doslovnosti, když si vzpomenu na nezaslouženě přechvalovaného a opěvaného Sedláčkova Palacha, což je pro mě ukázkové dílo blbé doslovnosti spočívající v návodné a vyděračské filmařině, v loutkovosti neživých postav a ve frázemi napěchovaném scénáři, kterým to nepřestávalo šustit ani na okamžik. Není zkrátka doslovnost jako doslovnost. ()
Námětem slibné, scénářem plytké a unylé, dokonce tak, že jsem si k postavám žádný velký vztah nevytvořil. Je až s podivem, že ani herci nemají moc co hrát a přesto díky nim a několika zajímavým scénám (útěk přes hranice, závěr s uchem) to stojí alespoň za 40%. ()
Jan Novotný je v hlavní roli sice skvělý, ale scénář mi připadal střídavě velmi nedotažený nebo naopak až zbytečně doslovný. Celé Monstrum na mě působilo hlavně jako protiruská a protikomunistická propaganda a myslím, že z tak nadějného a zajímavého námětu šlo rozhodně vysochat více. ()
Nevěrohodné. Nepřirozené dialogy, figury jsou jako sochy v monstru - toporné a tragické. Další slabinou bylo obsazení mladých ne příliš výrazných herců. ()
Slušný tv film, který dojíždí na to, že jednak honí příliš zajíců na jedno, například vůbec není o sochaři Švecovi, ale hlavní postavou je jeho student (docela by mě zajímalo, zda je v něm alespoň náznak nějaké reálné postavy). A to je docela problém, protože pokud by se vymazali hrozně naivní dialogy, které tenhle pakoňista vede, jsou občas dost mimo a Martin Kraus tomu taky zrovna nepomáhá. A to to mohl bejt fakt dobrej film. Kurńa ČT, sežeňte si nějaké kvalitní dramaturgy, prosím, prosím, smutně koukám.. ()
Proč tak příšerně doslovné? Proč tak okatě (a špatně) edukativní? Proč tak nudné? ()
Tenhle TV film je takový jakoby celý polystyrenový, podobně jako ona socha hrající ve filmu. Přemítám, kde co bylo špatně, protože film byl nemastný, neslaný. A souhlasím s řadou zde píšících. Tvůrci jako by nevěděli co točí. Film o giganticky odporné soše? O Otakaru Švecovi? Film o lidech kolem sochy? Film z temných padesátých let? Od každého je tam totiž trochu a i když někomu může připadat, že to přeci vše tvoří jeden obraz doby, nepůsobí to tak. Je to tím, že každému z těch podobrazů byl dán širší prostor, ale pro nic za nic. Jsou to zejména vztahy, které nás z Letné odhánějí tu na Šumavu, tu na břeh letní Vltavy či do stínu sochařského ateliéru... Žádná z rolí zde vlastně není hlavní a i když se zdá, že ji má Novotný coby Švec, záhy z filmu mizí jako zmizel Švec sám než bys řekl švec. Byl to záměr tvůrců? Pozornost na sebe (možná nechtěně) strhávala Zuzana Stivínová a musím mu to přiznat byť jej moc nemusím i Kraus. Některé postavy (Čtvrtníček) byly úplně o ničem. A mně osobně ve filmu rušily i dobové záběry na probíhající stavbu. Já to nemám rád nikdy a nikde. Vždy je vidět, že je to tam vlepeno. Má to jinou barvu, jinou zrnitost, jinou kvalitu. Chápu, že to šetří prostředky - protože dobový záběr řekne více než pracně dělaný nový přizpůsobený původnímu a ne vždy se povede, ale to už si holt autoři musí říci zda mají koule na to točit velkofilm. Když nemám peňouze netočím historický film o největší tehdejší soše Evropy... Točím o osudu Švece (třeba) v rámci kterého se tam ten kus polystirenu mohl mihnout, nebo mohla pomoci ruka počítačového grafika... Po dokoukání jsem si řekl, že by skoro bylo lepší vidět pořádný dokument o ,,monstru'' než tento hraný TV film. Samozřejmě, nějakou vypovídající hodnotu to mělo. Koukat se na to dalo dobře. Ale zážitek z toho žádný extra nebyl. Tři údery kladívka do žulového bloku. * * * ()
Když jsem o příběhu Stalinova pomníku nad Prahou četl v Szczygiełově Gottlandu (mimochodem povinná četba pro každého Čecha), měl jsem pocit, že čtu další temnou pověst ze staré Prahy, že kolem Švecova Stalina pracuje týž genius loci jako kolem orloje, Golema či Faustova domu. Silnější námět filmu si člověk nevymyslí. Polesný s ním naložil tak, že si vymyslel dokonale zaměnitelné melodrama, zjevně bez umělecké ambice. Sledujeme milostný a skoromilostný několikaúhelník, k tomu kompletně přebytečnou linku jak z Danyho Smiřickýho o svazačce, která nechce dát (jasně, potřebovalo se nějak pořešit prozrazení toho výletu na hranice) a od začátku do konce všichni vedou hustý protikomunistický řeči jak ti nejdrsnější kovbojové. Pokud zrovna nevedou patetický řeči o tom, že snad jednou bude líp. Samotný námět se rozpadá v několik průřezových epizod bez atmosféry. Jestli ale někdo v brzké době zkusí "Frontu na maso" zfilmovat jinak a lépe, tak toho Novotného bych v roli Švece možná klidně nechal. Panu Polesnému doporučuji pro příští projekt z 50. let vyvarovat se takových slov, jakože někdo něco "má v genech", nebo že provedením kritiky kultu osobnosti začíná "tání". Espézeteky reklamuje už Marounek. ()
Přestože zajímavé a možná i poučné, také velice nudné a špatně vyrobené. Bohužel jsem nevydržel do konce. ()
Na začátku je sice tak příšerně digitální exploze, že mi cukalo v prstu nad ovladačem, ale udržel jsem ho. Zbytek je typická televizní promarněná šance od průměrného řemeslníka Polesného. Jan Novotný a pár dalších herců se sice snaží, ale co není ve scénáři... Zůstal dojem, že jsem místo filmu o zapomenutém sochaři viděl jen několik běžných milostných trojúhelníků jako z libovolného seriálu. A když vidíte, kvůli čemu produkce filmu nechala na chvíli na Letné znovu postavit kus Stalina, nevíte, zda je to spíš k pláči nebo k smíchu. :-/ ()
Film má plusy v zobrazení komunistickej mašinérie, ktorá dnešnej mladej generácii už nemá veľa čo povedať. Môže byť preto posolstvom, a to niekedy i vtipným spôsobom, že si slobodu musíme vážiť. Ako životopisný film je však málo hlboký. ()
Dva pohledu: A) má to všechny prvky biograficko-dramatického trháku, silný životní příběh, pár milostných motivů, několik osobních tragédií, akční zápletku v pohraničí B) je to přeplácané, linek, motivů a osudů postav se míchá dohromady příliš, ZS je příliš neatraktivní do role paní sochařové (aby ji nadbíhal mladej Kraus, když tu vypadá jak Petra Buzková). Celkově 4 a 2, průměr tři. ()
Teskná romance o tématu umělec versus doba viděný mezigenerační optikou. Ruší melodramatické momenty s banalitou deště a úpornou hudbou Ze snímku se pak vyklube politický plakát s málo plynulými dialogy. Vedle sochaře (Jan Novotný) se objevuje jeho mladý asistent (Martin Kraus), což filmu dodává střet generací. Jeho dialog s Krausem jako platonickým ctitelem vyloženě srší erotikou i něhou bez nutnosti doteku. Vztahy mezi postavami a jejich konflikty jsou tezovité a pochopíme je jen když se vysloví nahlas.věčné téma umělec versus doba“. Účinnost Monstra spočívá v jeho střízlivě ztvárněné konkrétnosti. Obecné úvahy vynechává podobně jako autorské soudy; když hrdina v soustředěném podání Jana Novotného prohlásí, že „za každého režimu je lepší dělat než vzdychat, co by kdyby“, a pak si nad výtvorem uleví „vošklivý je to k zblití“, postihne v přesné zkratce celou absurditu. Úporná hudba zbytečně napovídá, co herci svým výrazem sdělí bez afektu. Třeba tichý způsob, jímž se Novotného světový sochař propíjí do nižších cenových skupin, je obdobně podmanivý jako souhra výpravy s kamerou, díky níž se žulová obludnost nad Prahou vyjímá současně velkolepě i velikášsky. Náladu dokresluje husicka a plány spolužáka na emigraci. Dávám70%. ()
Na rozdíl od všech současných podobných povrchních filmů a seriálů z doby totality (a neváhal bych říct moderních agitek) si tady alespoň zpočátku drží snímek nějaké ty kvality, rozehrává lidské osudy a snaží se uvěřitelně přejít k oné sochařově depresi, což jen díky Janu Novotnému nevypadá křečovitě. Ale jako by posléze někdo vystříhal z filmu stěžejní scény a zápletky. Že pan sochař nebyl dva měsíce na stavbě, to se dozvíme jen tak na půl huby někde během řeči. Jaký byl osud svazácké herečky, to nám taky není prozrazeno. Co vedlo Jirku k tomu, že chce za kopečky a nemá rád režim, to je taktéž ve hvězdách. Udávala ta herečka, nebo ne? A ta poslední sochařova lež ve prospěch Pavla, to se nijak neřešilo, když přišli na to, že je to lež? A vůbec, když dá Pavel přes hubu svazákovi, to mu taky jen tak prošlo? Kam zmizela během děje postava v podání Etzlera? Říkejte si, že jsou to drobnosti, ale na tom stojí důvěryhodnost postav. Třeba Stivínové jde skvěle, když se jí dvoří mladý kluk, ale v předvedení vnitřní tragédie je sama tragická. A pak je tu pár nelogičností typu do přísně střežené dílny naklušou mladí si popovídat, když se tam zrovna natáčí ideologický film. Pavla po lese nikdo nehoní, když měli psy? A proč jsme jeho únik neviděli? Opravdu se v té době dalo vylézt na hlavu Stalina bez trestu? Ale no tak. A že by v 50. letech, imrvére po vraždě Horákové, si tolik lidí (jako Jirka a lidi v dílně) pouštělo hubu na špacír? Když připočítám všechny ty prvky současné české ideologie (abychom ukázali, jak byl ten režim fuj fuj zlý, je nutno připomenout Horákovou, Božu Modrého, aniž by to sem zapadalo. Jinak mi i hodně vadil obsazený Čtvrtníček do role taxikáře - ne, Čtvrtníčkův projev skutečně není bodrý český dědek za volantem, ale afektovaný inťoš, který si sedl za volant a trousí rádoby moudra. K samotnému filmu - líbila se mi kamera, nepřeplácaná výprava (i když třeba žluté natírání okrajů schodů je moderní vynález, a jak čtu komentáře, podobných anachronismů je ve filmu více), využití dronu, jen mohl být film o dvacet minut kratší, některé scény jsou totiž naprosto zbytečné a ukecané (a jak jsem psal, jiné, podstatnější scény chybějí). ()
Monstrum Viktora Polesného sa snaží o faktografiu udalostí okolo výstavby Stalinovho pomníka. Na jednej strane ignoruje pohnútky a motívy zainteresovaných, na druhej strane plytvá časom na milostných avantúrach... Tak mi z toho vychádza, že najlepším riešením vynikajúceho námetu by bolo všetko prestrihať a doplniť a rozviť niektoré scény. Kladom príbehu je hlavná postava v podaní Jana Novotného, kvalitná hudba a nepoznané dobové scény. Monstrum malo určite naviac. ()
Trailer navnadil ale to asi vše film má dobrý námět slušné obsazení ale je to celé takové prázdné nezáživné což je škoda mohl to být dobrý kousek. ()
Reklama