Režie:
Asghar FarhadiScénář:
Asghar FarhadiKamera:
Hossein JafarianHudba:
Sattar OrakiHrají:
Shahab Hosseini, Taraneh Alidoosti, Bábak Karímí, Mina Sadati, Farid Sajjadi Hosseini, Emad Emami, Ehteram Boroumand, Sahra AsadollaheObsahy(1)
Mladý manželský herecký pár Emad a Rana právě zkouší hru Arthura Millera Smrt obchodního cestujícího, když jsou vlivem okolností – jejich dům se hroutí - nuceni hledat nové bydlení. Nastěhují se do nového bytu, ale netuší, že skrývá děsivé tajemství, které v něm zanechala předchozí nájemkyně, žena nevalné pověsti, a že jejich vztah bude podroben zásadní zkoušce... (Artcam Films)
(více)Recenze (61)
No tak to ne. Dvě hodiny o tom, jak geriatricko-záletnícký zmrd málem zabije ženu, a pointa prakticky vystavěná na tom, že je mu třeba odpustit? Ne. ()
Oscar 1 : Cizojazyčný film ... ... ... Zlatá Palma - výběr ()
Jak se Farhadimu po většinu času daří vyhýbat divadelnosti a zbytečně nezdůrazňovat paralely s Millerovou Smrtí obchodního cestujícího, v posledním aktu filmu padá řetěz a láme se v uondané bytové drama, tažené k zemi doslovností, statičností, snahou vše doříct a zkratkovitým jednáním dosud rozvážných postav. Vyjma nezvládnutého konce jde o herecký silný, (skoro hororově) napínavý a vícevrstevnatý portrét restriktivní společnosti, ve které se střetává tradice s modernitou, všichni se cítí zranitelně a provinile (ať za to, co udělali, nebo za to, k čemu se neodvážili) a neustále, nejen na jevišti, nosí masky. Přestože film nese některé znaky thrilleru a odvíjí se po vzoru detektivky, odhalení mužovy identity ale není cílem vyprávění a jako takové ani nepřináší žádnou katarzi. Pro Farhadiho je podstatné, jak se po ztrátě dosavadních jistot „vybarví“ jednotliví aktéři. Stejně jako ve svých předchozích filmech přitom nechává na divákovi, aby vynesl ortel. Situaci nám nijak neulehčuje novými odhaleními, zpravidla vedoucími naše sympatie k jiné postavě. Prostředí, na němž jsme závislí, ale kterému zároveň nelze důvěřovat, chytře využívá jako metaforu lidské mysli. Zejména při vynášení soudů nad druhými rádi zůstáváme v zajetí vlastních představ o tom, co se sluší a patří, a nejsme schopni situaci nahlédnout očima toho druhého. 70% ()
Nader a Simin asi neopakovatelní, ale tohle není marná variace na téma rozpadající se vztah zasažený nejasnou katastrofou. Škoda, že dynamiky a spontánnosti oscarového dramatu se tentokrát Farhadi jen zdaleka přibližuje, přičemž si vypomáhá trochu klasičtějším trikem (spojení divadla a reality). Solidní standard. [Cannes 2016] ()
Když natočíte dokonalý film jako Nader a Simin, je asi nevyhnutelné, že jakýkoliv pokus o posun v témže tématu bude vyhození z rovnováhy. Možná proto je každý film Kubricka úplně jiný? Protože Stanley věděl, že dokonalost není kam posunout? Farhadi každopádně trpí na to, že vše skvělé bylo už v Rozchodu. A vše ostatní už skvělé není. ()
Farhadi ziskem prvního Oscara pochopil, v čem spočívá recept na globální úspěch u festivalového typu publika. Ve svém následujícím projektu se pokouší jít vyšlapanou cestou, má ale smůlu. Rozchodem Nadira a Simin nasadil laťku tak vysoko, že už ji může pouze podlézat. Klient připomíná sáček čaje, který jste právě vytáhli ze šálku a je vám ho líto ho vyhodit. Strčíte ho tedy do druhého hrnku s přesvědčením, že svou práci znovu odvede, vodu obarví a dodá čajovou příchuť. Jen ten čaj bude zkrátka o trochu slabší. Nebudu Klienta hanět, své klady bezesporu má, jenže zatímco Rozchod po dramatické stránce fungoval takřka bezchybně a nevystřihl bych z něj ani minutu, u Klienta bych neváhal popadnout nůžky a zbavit se tak 20 minut stopáže. Bez prolnutí s divadelní scénou by se zápletka taky obešla, jakkoliv třeba pro mě byla íránská adaptace typicky americké divadelní látky docela zajímavá. Podobně zajímavé je sledovat, že ani mezinárodně uznávaný oscarový režisér si nedovolí vymanit se z mantinelů daných oficiální ideologií. Íránské ženy podle něj nesnímají šátek ani doma, ba dokonce si jej patrně berou i do sprchy... Snímku nakonec naděluji 4 hvězdičky s tím, že ta čtvrtá je neduživá, zkrátka o fous, zatímco např. u Toniho Erdmanna je jak lamželezo. Toni Erdmann si mimochodem sošku od amerických akademiků zasloužil nesrovnatelně víc, jenže tak to už zkrátka ve filmovém světě chodí. Celkový dojem: 70 %. ()
Film jak z jiného světa, a to doslova - spousta věcí v tom filmu se vzpírala mému chápání (už jenom samotný začátek, kdy všichni prchají z hroutícího se domu, aniž by se někdo pozastavoval nad tím, proč se ten dům vůbec hroutí, a jak k tomu mohlo dojít - je tam sice záběr na nějaký bagr podemílající základy, ale tím se pořád nevysvětluje, proč ničí dům, ve kterém žije spousta lidí - to je fakt íránská realita, že vám jednoho dne zbourají barák, aniž by se vás někdo na něco ptal?). Když se ale zkusím oprostit od kulturní bariéry, nemám za sebe problém napsat, že mě ten film v podstatě dostal. Má to hutnou atmosféru, herci jsou velmi přesvědčiví, a bavilo mě to od začátku do konce (byť mi to na můj vkus přece jen přišlo trochu dlouhé - možná bych z toho vystříhal ty scény na divadle; a potom mi taky trochu vadilo, že se tam vůbec neukáže ta předchozí nájemnice, ačkoli se o ní neustále mluví). A přišlo mi, že je to skutečně hodně podobné Rozchodu Nadera a Simin - oba filmy sledují manželskou dvojici, jejíž vztah prochází krizí, na pozadí íránských reálií (což mj. obnáší to, že většina lokací vyhlíží poměrně neutěšeně, a kde - opět k mému neobyčejnému údivu - po ulicích jezdí v převažující míře samé Peugoty 206 - to tam jiná auta nemají? zaujalo mě to už u Rozchodu Nadera a Simin, kde jsem si toho všimnul taky). Celkově si nemyslím, že by na tenhle film u nás přišlo do kina nějak moc lidí, ale cílovka, která na něj vyrazí a která je podobným filmům otevřená, by si to měla myslím docela užít. Za mě to byl rozhodně zajímavý divácký zážitek. ()
Dvě třetiny jsou uondaná bezemoční nuda. Pak Emad najde násilníka a během 20 minut se odehraje vše dobré, co ve filmu bylo. Určitě by mě víc zajímalo to potom, než to před tím, z čehož vyplývá, že nejsem cílová skupina tohoto snímku. Což znamená, že jasně nemám předpoklady stát se akademikem vybírajícím filmy na Oscara. Já bych ho určitě mnohem raději dala Tonimu Erdamnnovi, ale úplně nejraději V písku - Příslibu svobody. ()
I ked' veľmi pochybujem, že by sa taký starý chcipák zmohol na nejakú väčšiu ekšn v tej kúpelke, pokladám tento filmový kúsok od Farhadiho opäť za výborný. ()
Tak Farhadi na môj vkus až príliš kráča v stopách Rozchodu Nadera a Simin, jedine že by Klient bola nejaká druhá časť voľnej trilógie. Interiéry, divadeľnosť, dlhá expozícia, náhoda/nehoda/zločin, ktorý rozhýbe dej a začne rozohrávať psychologickú hru manželov a ich blízkeho okolia. A všade zase peugeoty :) Možno ako pri Rozchode film docením viac na druhý krát, zatiaľ som trochu rozľadený z jeho jednoduchosti a svojim spôsobom aj predvídateľnosti. Je fajn, že sa z toho nestala v prvom pláne detektívka s detektívom na vlastnú päsť a ide skutočne o tú psychológiu. Lenže práve odľahčené momenty ako bláznenie s kamoškiným dieťaťom mi pripadajú smerodatnejšie ako dominujúce divadelne vypäté scény. Tu zisťujeme, čo možno Emadovi a Rane v spoločnom živote skutočne chýba. ()
Nevidel som síce veľa Iránskych filmov, no musím povedať, že tými kultúrnymi rozdielmi a témami, o ktorých ich filmy rozprávajú sú oveľa náročnejšie na pozeranie a zanechajú v človeku akúsi ťažobu. A na jednej strane je to vynikajúce, lebo dokážu skutočne zobraziť osudy ľudí v zložitých momentoch a je to veľa o psychike, no súčasne sa občas film stáva trošku nudný a to ma dosť trápi. Lebo keď sa dostaneme do tých lepších a zaujímavejších časti, tak zrazu som celý čas s napätím očakával ako to celé dopadne. Musím povedať, že zodpovednú osobu som absolútne neodhadol a to odhalenie je skutočne skvele spracované. Osobne sa priznám, že to nebude asi film, ktorému by som pridelil tú zlatú sošku... no rozhodne môžem kvality oceniť. Je to zaujímavý, pre nás aj veľmi originálny film a za zhliadnutie jednoznačne stojí. Možno nie pre oči komerčného diváka, no som si istý, že ľudia čo majú radi trošku náročnejšiu kinematografiu, tento snímok ocenia. Dokonca musím povedať, že Emad a Rana sú obaja veľmi dobre vykreslení a oboch dokážeme skvele pochopiť. Som rád, že som film videl, no určite by som si ho nepozrel znovu. Na to je pre mňa veľmi ťažký a deprimujúci. Hodnotenie: B ()
Dobrý film, to je isté, ale že by bol na oscara? Neviem čím, veď nepriniesol nič prelomové, prevratné, myšlienka žiadna hlbšia. Ale ako film hodnotím veľmi dobre. V rámci komorného prostredia, kde 90% situácií sa deje v interiéri alebo takmer v jednom či dvoch bytoch to bola dobre zvládnutá dráma o zločine, ktorý v podstate nebol až takým zločinom, aby sa nedal odpustiť a tak nejak v tom vidím pointu. Pretože aj v tom sekulárnejšom Iráne je islam veľmi silný a rovnako tak rodinné väzby. Čiže možno v tom je tá podprahová pointa, že napriek všetkému sa odpustiť dá. Inak je tiež film poučením, že za prostitútkami sa chodiť neoplatí a taktiež, že ak máte byt na treťom poschodí, výťah je nevyhnutnosťou. ()
Obsah spoilerov. Absolútne nerozumiem tomu, prečo dostal Predavač oscar, pre najlepší cudzojazyčný film, lebo ja som pri ňom tak neuveriteľne TRPEL, že si jednoznačne vravím, že Irán vyhral len preto, že Káčer Donald NASRAL všetkých, ktorých nasrať mohol, a preto dominoval tento nezáživný a nudný iránsky počin, ktorý má v skutočnosti na míle ďaleko, podľa kvality, ktoré ak by mal, tak by som nezaváhal udeliť plné hodnotenie, ktoré mu, bohužiaľ, neudelím, keďže ma tak strašne odpudzoval, že to nie je normálne !!! Scény z DIVADLA, sú tak úmorné, až totálne vyčerpávajúce, a to ešte viac, ako držanie starého zvrhlíka, ktorého manželský pár, drží pevne v zovretí, až z toho dostane INFARKT. Oni sa nasťahovali do baráku, v ktorom bývala predtým akási KURVA, tá aj pôsobila v tom byte, kde sú teraz Emad a Rana Etesamovci. Mala pravidelnú klientelu. Po nich už ani chýru, ani slychu. Jeden dedo sa ale pekne odrbe, keď príde do bytu, v ktorom je pre zmenu vystrašená Rana, ktorá si myslela, že Emad ide akurát večer z obchodu, a tak automaticky odomkne dvere, a zatiaľ ide do sprchy. Deduško ide smerom k nej, a prepadne ju, a trochu ju pri tom zmláti na ksichte. Pravdepodobne ju aj znásilnil ? To neviem, lebo to scenár neukázal, to som si mal domyslieť... Čo prichádza na rad práve teraz ? Rozhorčený chlap chce vystopovať páchateľa, ktorý sa dopustil veľkých ohavností na krehkej žene. A verte tomu, že radšej by ste si zahryzli do jazyka, ako sa ustavične pozerať na tohto DILINA ! Hovno v latríne je lepšie, ako toto. ()
Farhadiho mám v hledáčku už od komerčního úspěchu Nadera a Simin (na který se stále chystám), ale poprvé jsem jej ochutnal v březnu 2014 na Cinema Mundi v Minulosti (5*). Měl bych jít ještě víc zpátky proti proudu času a dokoukat poctivě i všechny starší kousky (co nám umřel Kiarostami, svěží vítr z východu zeslábl, a hlavně tuhle část světa rád vidím ve filmu, a nemusím tam ani jezdit/ani oni sem). Klient je dalším filmem, za nějž Farhadi sklízí mezinárodní ocenění. Profesně a technicky je to brilantní práce, už první záběr perfektní. Trochu mi vadilo to divadlo (i když to hlavní nosné téma bylo potřeba přepínat) a taky natahovanost, vyšetřování se dalo věnovat víc času. Konec překvapivý, ale třeba reakce manžela, než pánovi otevřel dveře, veskrze lidská, ty emoce a pocity tryskaly z plátna/obrazovky. Farhadiho rozhodně dál sledovat, i když kvalit Minulosti (té hodně pomohlo to prostředí Francie) Klient nedosáhl ani v nejmenším. ()
Styl je jevištní bytově divadelní. Střízlivě civilní výraz pomáhá režisérovi budovat výbušné napětí ze zdánlivě idylických chvilek, třeba při dětské návštěvě u večeře. Kvůli konečnému efektu se zápletka poněkud uměle komplikuje, nicméně pointa ve finále nese vedle originality i čistou sílu – jako vždy, když se volí mezi trestem a slitováním. Režisér za tento film dostav svého už druhého Oscara nechápu, pro tentokrát slavnostní ceremoniál bojkotoval kvůli Trumpovu přístupu k cizincům z muslimských zemí. Muslimů a jejich agresivního náboženství se všude bojí a Trumpovo rozhodnutí se mi zdá logické. Já u nás muslimy také nechci. Jsou známí tím, že se nikde nepřizpůsobí místní kultuře a vytváří izolované komunity. Před zákony země, kam přišli dávají přednost zákonům svého Boha. Dalo by se říct, že praktickým realizováním Koránu vznikne ráj Islámského státu. ()
Asghar Farhadi si jede to své a upřímně mi filmy, které jsem od něj viděl splývají a vyčnívá jen vynikající "Rozchod". ()
Jakkoli Farhadi zdánlivě jmenuje svou lásku k divadlu skrze prolínání filmového příběhu s obsaženou divadelní hrou Smrt obchodního cestujícího, nezamaskuje tím, že film Forushande je divadelní hrou samotný. Maskuje to praskajícím začátkem, leč ihned poté se kvapně přesune do módu 'lidé spolu mluví v nějaké místnosti', přičemž i ono prostředí se stává součástí nálady dané scény, viz závěrečný, nekonečně dlouhý climax v prázdném bytě plným trhlin. Vlastně se dost divím, že v sobě režisér potlačil ambici napsat spíše divadelní hru, ve které je ještě obsažena jiná divadelní hra. Ale chápu, že jakožto uznávaný oskarový režisér jezdit s filmem po festivalech je prostě pokušení. Mimochodem když se dívám na poslední nadšené reakce festivalových porot na filmy z rumunské nové vlny, současné Dardenny či třeba právě onoho Farhadiho, tak se mě už pomalu začíná dotýkat zjevné stárnutí akademiků, kteří je zastupují. Já chci filmy, které vyprávějí obrazem, formálně experimentují, provokují a užívají si nekonečných možností post-moderny. Ne jen silné teze, nudně nasnímané tak, aby se v nich byl schopný orientovat i osmdesátiletý zasloužilec. ()
Je zajímavé, kolik výrazných autorských festivalových snímků vzniklo v roce 2016 na stejných základech. Neznámá dívka bratří Dardennů, Zkouška dospělosti Christiana Mungiu i Farhadiho Klient budují téma filmu na rovině sociálního dramatu obyčejných lidí, jejichž život naruší násilný čin. Jeho podstata však není zcela jasná a hlavní postavy se tak s pomocí jakési detektivní zápletky pokoušejí nalézt pravdu, která se ale ve všech případech vyjeví jako neuspokojivá a určitá míra viny se pomalu ale jistě přesouvá na hlavního hrdinu. Zajímalo by mě, jestli je to přirozený souběh okolností a nezávisle na sobě tak tvůrci reagují na dobu okolo nás, anebo se jedná o čirou náhodu. Faktem je, že vítězem je u mě stále rumunská Zkouška dospělosti. Farhadi nicméně nenatočil špatný film. Nemá sice takový drive jako Rozchod Nadera a Simin, dokáže ale i tak působivě vygradovat děj a zanechat v divákovi hořkou pachuť. Na Oscara to však za mě není. 7/10 ()
Filmová výzva 2018 - Írán. Pomalu mířím do finále a už si pouštím medailisty z poslední výzvy. Opět jsem vsadil na režiséra Farhadiho, ale taková pecka jako Rozchod Nadera a Simin se v případě Klienta nekoná. Přesto nemohu říct, že Farhadi nepotvrdil svoji kvalitu. Velmi dobře napsané a zahrané komorní drama s divadelní vložkou a s nebývale strhující závěrečnou třicetiminutovkou. Nyní možná spoiler pro ty, kteří dosud neviděli Katalin Varga - rozuzlení a pointa mi tenhle film okamžitě připomenulo, jelikož divákovi klade podobné otázky ohledně viny, trestu a pomsty. ()
No prostě normál co víc dodat. ()
Reklama