Režie:
Petr SlavíkKamera:
Martin ŠtrbaHudba:
Michal PavlíčekHrají:
Karel Roden, Regina Rázlová, Antonio Šoposki, Zuzana Kanócz, Simona Postlerová, Eva Leinweberová, Miroslav Babuský, Natálie Hejlová, David Depta, Jiří Rendl (více)Obsahy(1)
V příběhu inspirovaném skutečnou událostí žije uzavřený Karel (Karel Roden) ve světě řádu a striktních pravidel, ve kterém nezbývá mnoho místa pro empatii. Svou extrovertní a bohémskou matku Matyldu (Regina Rázlová), bývalou barovou zpěvačku, navštěvuje víceméně z povinnosti. Matylda přijde nečekaně o byt a Karlovi nezbyde než ji vzít k sobě. Jejich soužití je ale pro něj katastrofou. Zvlášť když vyjde najevo, že u Matyldy propuká Alzheimerova choroba. Jako možné řešení se nabízí, že o svéráznou babičku bude pečovat Karlův syn Pavel (Antonio Šoposki), nezodpovědný floutek pohrdající otcovou profesí exekutora. Společná domácnost tří rozdílných temperamentů různých generací přináší řadu humorných momentů, s postupujícími příznaky nemoci spíš tragikomických. Na první pohled bezvýchodná situace převrátí rodině život vzhůru nohama, ale tím, že to nevzdají, udělají něco důležitého nejen pro Matyldu, ale i sami pro sebe. (Bontonfilm)
(více)Recenze (175)
Matylda: „Tady budu doma. U tebe.“ Sú filmy, ktoré sa vám nemajú „páčiť“, ale majú vás obohatiť. Toto je jeden z nich – žáner komédia málo vystihuje jeho podstatu. Áno je to trochu klišé, ale nie gýč. Príjemne ma prekvapila postava v podaní Karla Rodena. Zahral arogantného, necitlivého človeka, žijúceho vo vlastnom svete a pre seba. Nikto mu nie je dosť dobrý, nechváli, len kritizuje. Jeho život je sterilný, čistý a usporiadaný, ale prázdny. Matylda je excentrická - a toho som sa obávala, že v podaní Reginy Rázlovej pôjde o prehnanú pózu. Mimika jej tváre sa však s postupom choroby upokojuje a dokázala utlmiť svoje prejavy na minimum. Postava jej vnuka Pavla má asi vniesť do filmu humorné situácie a priblížiť ho aj mladšej generácii. Nakoniec však konštatujem, že film najviac zasiahne generáciu štyridsať plus, ktorí sa nad podobnými rodinnými tragédiami zamýšľajú alebo ich zažili a väčšinou sa tejto diagnózy obávajú. Pieseň „Waltzing Matilda“ dodáva emóciám silu. Pavel: „Proč jí říkáš Matyldo? A né mami?“ Karel: „Ona to tak chtěla.“ ()
V podstatě jsem nad českým filmem zlomil hůl už před pár lety. Ani jsem nedoufal že někdo natočí něco tak koukatelnýho jako je Matylda. Pánbůh zaplať. Vzhledem k té bídě kolem musím i hvězdičku přidat. ()
Film Karlík a zapomětlivá bába mi po včerejší ukrutné týmstavějící lobotomii opět částečně obnovil pocit naděje, že se u nás nemusí nutně točit jen pícniny pro retardovaná hovada s druhořadými ochrnutými kašpary, byť se jako takový rovněž týká mozkové degenerace. Fucktem sice je, že pokud jeden nevlastní matku, které ten zkurvený Němec schovává věci, přesouvá nábytek a občas jí v hlavě šťouchá brambory, nebude to pro něj dvakrát záživné téma, nicméně solidní děj, sysluplné dialogy a skvělé výkony jak Karlíka, tak tunelářské báby Rázlové, jsou skutečným balzámem na uši. A taky na oči a na cerebrální dysfunkce. Obzvláště, pokud se před tím masochisticky zbitchujete nějakým úplavičným análním výtěrem z komerčních žump, vesměs v podobě Alzheimerem napsaných a ukrutně třeskutých taškařic ze šimpanzího výběhu s bezpáteřními prostituty Langamejem, Prachařem, Hřebíčkovou nebo Kostkovou v hlavních rolích. Krásné tři strupy. ()
Snímek o tématu, o němž jsme toho viděli už hodně, ale natočeno je to s bravurou, navíc mají tvůrci s Alzheimerem vlastní (byť přenesenou) zkušenost. A ta Regina Rázlová! Čím starší, tím lepší role, v mládí poměrně dost přehrávala. Rodenovi a jí dost zdatně sekunduje Antonio Šoposki, mám rád, když filmy takhle dobře spojují herecké generace. Za mě spokojenost a lituju, že nevyšel nějaký ten Český lev. ()
Jedno z těch lepších rodinných dramat, která se tu za poslední léta urodila. Herecky naprosto perfektní a i scénáristicky to dávalo nejen smysl, ale i to vytvářelo celou řadu emocí. Tedy vše takové, jaký by správný evropský dramatický film měl být. Joo, kéž by se v Česku více otevíraly tyto na první dojem běžná lidská témata nás všech. Natočené s citem, logicky a s úctou ke všem, co něco podobného dnes a denně prožívají. ()
Skvělé herecké výkony Rodena a Rázlové, většinou kvalitně napsané dialogy, ale ústřední zápletka přerodu otce a syna z hajzlů v lidumily je tak ledabyle načrtnutá a plná laciných scenáristických berliček, že to do značné míry ničí kouzlo filmu. ()
Alzheimerova choroba patří mezi ty vůbec nejkrutější, takže pocity při sledování filmu jsou samozřejmě dost nepříjemné. Roden i Rázlová předvádí slušné výkony, ale nominace pro Šoposkiho už je trochu úlet a to hodnotím z pozice skalního fanouška jeho sestry. Určitě to není vůbec špatné, stále je však na filmu hodně znát, že Slavík vždy točil jen pro televizi. ()
„Tady zadáš adresu a ono tě to pak dovede, kam potřebuješ. Kdyby ses náhodou zase ztratila. Dáváš pozor?!“ - „Proč bych se měla zase ztrácet?! Ty se mnou mluvíš jako s malým děckem. Kájo, já jsem stará, ne blbá!“ Přestože Slavík není začátečník, po pár televizních filmech si troufl debutovat na celovečerním poli s dost těžkým tématem. Nutno dodat, že se ctí. Jednodušší to měl v tom, že se mohl plně opřít o ústřední hereckou dvojku. Právě Rázlová a Roden celý film táhnou do nadprůměru (a zvlášť v případě první jmenované se jen potvrdilo, jak moc záleží, čemu se herec upíše aneb pachuť z nedávných Žab bez jazyka přetrvává). Samotné téma mi přišlo zpracované solidně, ačkoliv největší kaňkou filmu (krom toho, že Kanócz musela kdoví proč mluvit česky) je závěr vyznívající asi hezky, ale na můj vkus až příliš idealisticky. Dávám slušné 4*. „Ona už za chvíli nebude ona. To, co jsi na ní měl rád i to, co tě štvalo, zmizí. Nebude nic vědět, nebude tě poznávat, nebude rozumět tomu, co říkáš!“ - „Ty seš zdravá a taky mi nerozumíš.“ ()
Přetěžké závaží, které nic neváží. Syn Matyldy ze své profese ví, jak to chodí se závazky, ale dosud nepoznal, jaké to je, když dlužíte svému svědomí.. Aspekty devalvace části vlastního života kvůli sklonku života bližního jsou sice v některých momentech podány až příliš divácky přístupně a způsoby charakterizace postav občas vykazují známky tvůrčí lenosti (novinář zpovídající exekutora), ale ze škatulky vlastního hereckého projevu vykukující Roden a Regina Rázlová, co zůstala bez Českého lva jen kvůli jiné nezvladatelné důchodkyni, ty pochyby dovedou v rámci celku rozptýlit. Hned po titulcích jsem si šel pustit Roda Stewarta.. ()
Na sílu šustí papírem, uhlazeně, přehledně až do omletí ukázkově přežvýkaná zásadní témata. O dvě ligy níž než Přišla v noci (můj komentář) a pořád o ligu níž než Bába z ledu (můj komentář). *~ ()
Nevím proč, ale sebelítostivý a vypočítavý cizopasník jménem Simona Peková (Přišla v noci) mě lákal víc než jiná silná ženská hrdinka: Matylda. Nakonec vyšlo filmové setkání i s touhle matinkou a právě ona doslova naruší život svému synovi, spořádanému rozvedenému exekutorovi. Stejně jako Peková i Regina Rázlová představuje spontánní živelnou ženu, u které se ovšem objevují symptomy Alzheimerovy choroby. Navíc za podivných okolností přišla o byt a systematickému a emočně chladnému synovi Karlovi nezbývá (zatím) nic jiného, než vzít matku k sobě. Nástup nemoci je navíc plíživý, takže některé kroky syn připisuje matčině spontánnosti až ztřeštěnosti, posléze začnou dle očekávání vyplouvat staré rodinné křivdy. I Přišla v noci pracuje se silnou ženskou postavou i s tématem mezigenerační odcizenosti, přičemž vytahuje i další těžké motivy. Pár přehmatů tam určitě bylo: kupříkladu chování zaměstnanců pečovatelského domova, okatě soustavné přešlapy vnuka, parodická návštěva sociální pracovnice i fakt, že některé vedlejší postavy působí poměrně neživotně. Každopádně skoro každé Karlovo řešení či rozhodnutí má dopad i na další členy rodiny a jejich vzájemné vztahy. Zatímco Karel Roden už je pár let vládcem českého filmu, Rázlová dokazuje, že je škoda, že byla roky mimo filmové dění. Právě oni dva jsou hlavním důvodem, proč si tenhle kousek pustit. Celkově krapet schematické, předvídatelné a manipulativní, protože jediná správná cesta postarat se o nemocného příbuzného je přece doma, ale čtyři hvězdy dám rád. ()
Hluboce mě to zasáhlo. Když stojíte před takovou krutou diagnózou tváří v tvář, protože Alzheimer postihl někoho z vašich blízkých, je prožitek u tohoto filmu mnohem intenzivnější. Karel Roden nemůže nikdy zklamat a Regina Rázlová podala obdivuhodný výkon. Velká škoda, že nominaci na Českého lva neproměnila. ()
Dost dobrý, zvlášť jako "debut". Život postav tu celkem vypadá jako život lidí. A Roden to táhne o patro vejš. ()
Po nedávném Spolu další český zářez na poli filmů o těžce zdravotně postižených - Roden s Rázlovou mají ovšem to štěstí, že na rozdíl od Kozuba a Žilkové nemusí napínat herecké schopnosti v podbízivé hovadině. Tancuj Matyldo má sílu právě díky tomu, že místo melodramatických zkratek a sentimentální hysterie sází na civilně, nepateticky napsané dialogy, aniž by se snažil protlačovat jen ta "morálně korektní" rozhodnutí. Na dilematu a vnitřním konfliktu je celý příběh postaven a přestože je občas zbytečně doslovný (předpisy prosazující revizor naráží na předpisy prosazující sociální pracovníky) a neobjevný, zůstává od začátku až do konce kompaktní a přesvědčivý. Efektivitu ve svém sdělení mu pak umožnují nevyzpytatelné výstupy Alzheimerem potrefené Matyldy, které navíc udržují diváka i postavy filmu ve střehu. Když k tomu přičtu kvalitní herecké výkony, vychází mi jeden z nejlepších českých mainstreamů za poslední léta. ()
Herecký koncert dvou ikon svých dob! ()
Je smutné, že pomyslné spravení chuti mi musí prokázat až takováhle drsná záležitost. Už dlouho jsem z našich luhů a hájů neviděl co se týče stříbrného plátna vzejít něco kloudného. Tancuj Matyldo sice zprvu vypadalo jako pilot k Přišla v noci, ale já dobře věděl, že tady se půjde hlouběji a až na dřeň. Říkám to pořád, ať to byla Matka příroda či Bůh kdo nás stvořili, stáří se jim sakra nepovedlo. Z inteligentních soběstačných lidí se náhle stávají na cizí pomoc odkázané bytosti, mnohdy ještě prolezlé chorobami, s bolestmi atd... Prostě hrůza. A tak si někdy říkám, jetli by nebylo v nějakém rozumném věku, kdy člověk ještě o sobě ví dostat prostě tam od shora flakem na kabinu a mít to hned za sebou. Jestli mne něco opravdu děsí tak je to dlouhá a pomalá smrt někde ve špitále, kde člověka lékařská věda a přístroje dokáží udržovat v chodu prakticky jakkoliv dlouho, pokud to nezabalí jeho mozek. Jak skončili naše prababičky a pradědové nebo babičky a dědové si moc většinou nepamatujeme. Ale konec svých rodičů zažije každý z nás. A každý se k jejich péči v jejich posledním čase bude muset postavit čelem. A být v tom vzorem a inspirací dětem. Náhle přibude další neočekávaná starost, podobně jako to poznal Karel. A momenty, které nikdy neřešil. Tenhle film úžasně zadrnkal na niterní strunu každéhoz nás, kdo ještě má rodiče a tiše v duchu sleduje jak mu zvolna ale nekompromisně stárnou. Herecké výkony byly naprosto bezchybné, Karel Rodenpodal elitní výkon, stejně tak paní Rázlová a super byl Antonio Šoposki se kterým jsem ještě neměl tu čest - až dnes. Ze Zuzany Kanócz vyrostla nádherná ženská, zrovna nedávno jsem si říkal co tahle herečka vlastně dneska dělá. Vždyť od dob s Pažoutem uteklo už 20 let. Nejedna květinka za tu dobu odkvetla či nakypěla do zeppelínovských rozměrů, ale tahle půvabná kráska tedy ne. Scénář prakticky neměl chybu a i když divák tuší kam to celé spěje, jeho zájem o těžkou situaci u Karla v rodině neupadá. U filmu jsem si uvědomil také zajímavou skutečnost a to, že exekutoři jsou v podobné kůži jako byli dříve kati. I oni vykonávali soudem vynesené rozsudky, byli jen prodlouženou rukou zákona, vykonavatelé. Přesto to byli oni na koho se pohlíželo jako na nečisté a jakési lidské zrůdy z nichž šel strach. Jasně, exekutoři nikoho nečtvrtí, ani nelámou kolem, ale jejich práce je mnohdy stejně krutá a nemilosrdná. Leckdo tu napadá onu katarzi Karla, ale já sám už v životě zažil, že leckdo v mém okolí (a vlastně i já sám) po vážných životních otřesech pootočil kurz svého chování a myšlení mnohdy do směrů na které by dříve ani nepomyslel. Za mne to bylo uvěřitelné už jen kvůli tomu pejsánovi, byť jako milovník psů jsem trpěl. Dávám za 5 starých fotek z Normandie. * * * * * ()
Skvělé herecké výkony i dialogy v observačním přístupu jsou už sami o sobě na českém rybníčku krásnou výjimkou, bohužel i přes to mě film nikdy nedokázal úplně strhnout. ()
Musím dát plný počet. Již několik týdnů ve mně tento film rezonuje a já stále marně hledala slova, kterými bych vyjádřila svůj vztah k němu. Není to největší filmový zážitek všech dob, dokonce to rozhodně není ani film roku, ale je to neskutečný citový zásah pro nás, kolem kterých prošlo něco podobného. Prožít si svůj film vytvoří možná silnější pouto, než by dokázalo vytvořit to největší umělecké dílo. Moje maminka mě přivedla k všemu krásnému, co může umění nabídnout. Dala mi nahlédnout do tajů literatury, představila mi hudbu a seznámila mě s filmem. Byla mým trpělivým průvodcem po křivolakých stezkách umění vinoucích se mezi haldami nevkusu. Nebála se mi ukázat to špatné, abych ho dokázala odlišit. Na sklonku svého života prodělala operaci a narkóza ji připravila o ducha. Nebylo to postupné, tak jako v případě Matyldy. A já možná Karlovi tak trochu závidím, že měl čas se s tím vyrovnat, že měl možnost ještě ve světlých chvilkách své mámy najít její původní já. Filmového Karla situace hodně změnila, z nesmlouvavého exekutora se stal chápající člověk. Připouštím, že tenhle přerod mi přijde poněkud umělecky nadnesený. Ale je to jediná drobná vada, kterou na snímku nacházím. Regina Rázlová vyzrála v naprostou hereckou špičku. Majitelka jedněch z nejkrásnějších nohou československého filmu sedmdesátých let se nezdráhá promenovat před kamerou rozčepýřená, s vykasanou noční košilí a bez mejkapu zakrývajícího brázdy vrásek. Ve chvílích, kdy je Matylda zmatená, máte chuť ji nabídnout pomocnou ruku a odvést si ji domů, tak zoufale působí. I když jsou filmů s podobnou tématikou spousty, jen hrstce z nich se daří to, co se povedlo Waltzing Matildě, vystříhat se citovému vydírání a patosu. ()
Kvalitne zahraný film, ktorý však ostal v scenári na polceste. Hlavný hrdina musí byť sebec a mať morálne pochybné zamestnanie, aby jeho premena bola viditeľnejšia. Jeho priateľka má svoj názor na vec a i keď má svoju obhájiteľnú pravdu, divák si ju má zaškatuľkovať viac menej ako záporáčku. Alebo nemá a my jej názor máme brať ako oprávnený postoj? Odpoveď tvorcov nie je jasná. Príbeh by si vystačil "iba" s postavami bez akéhokoľvek zaradenia do klišé škatuliek, pretože by pôsobil autentickejšie a dobre vieme, že s podobným problémom v rodine sa stretávajú aj ľudia so zamestnaniami, ktoré z nás nerobia sebcov. Opäť sa však treba vrátiť ku kvalitným hercom, ktorí potrebnú ambivalenciu svojim postavám dodávajú lepšie ako scenár. Podobne aj fotka z minulosti sa mala v deji objaviť oveľa skôr, aby mal záver potrebný emocionálny dopad. ()
Určité výhrady by se našly, nicméně ta atmosféra je tak depresivní, že to se jen tak nevidí. Celkově super výtvor. ()
Reklama